Справа № 732/39/26 
Провадження № 2/732/214/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2026 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді – Бойко А. О.,
у присутності секретаря судового засідання – Пінчук С. М.,
розглянувши в залі суду в м. Городня за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (адреса: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари Київської області, 07406, код ЄДРПОУ 43657029) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

УСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» через свого керівника Ланового Є. М. звернулося до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» заборгованість за кредитним договором №ІU0926203 від 14.05.2021 у розмірі 1966,36 грн. Також представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14 травня 2021 року між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IU0926203. Підписання договору здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказний позичальником при укладенні договору. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати кредит (кредити) позичальнику в межах ліміту кредитної лінії, на основі заяви (заяв) позичальника та за умови їх схвалення, і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні договірні компенсації до останнього дня строку оплати.
ТОВ «ІНСТАФІНАНС» свої зобов`язання виконало та надало ОСОБА_1 кредит шляхом зарахування коштів у сумі 2900,00 грн на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_2 , тоді як остання свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі не виконувала.
03 квітня 2025 року ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» уклали договір факторингу № 570/ФК-25, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №ІU0926203 від 14.05.2021 перейшло до ТОВ «ПІНГ-ПОНГ». Відповідно до наказу №70-к від 01.07.2025 на виконання рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» №1778 від 01.07.2025 перейменовано з 01.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС». Згідно договору факторингу сума боргу ОСОБА_1 за кредитним договором №ІU0926203 від 14.05.2021 перед ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» становить 3855,64 грн, з яких: 1966,36 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1063,40 грн – заборгованість за відсотками; 825,88 грн – заборгованість за штрафними санкціями та комісіями. Оскільки всупереч умов договору відповідачка не виконала свого зобов`язання, позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою судді від 16 січня 2026 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в особі уповноваженого представника в судове засідання не з`явився, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а. с. 14).
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за адресою місця її реєстрації відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2240970 від 15.01.2026: АДРЕСА_1 (а. с. 127). Крім того, відповідачці направлялася судова кореспонденція за адресою, вказаною у позовній заяві: АДРЕСА_3 Згідно із відмітками поштового відділення зв`язку поштові відправлення з судовою повісткою про виклик в судове засідання на 06.03.2026 не вручені адресату, наявні відмітки, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 134-135).
У тому випадку, якщо зазначено, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК та правової позиції ВП ВС, викладеною у постановах від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, КЦС ВС від 21 грудня 2022 у справі № 757/15603/19 судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.
Від відповідачки відзиву на позов не надійшло, про поважні причини неявки суд не повідомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи той факт, що відповідачка ОСОБА_1 в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, не подала відзиву на позов, представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась за відсутності всіх учасників справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
На підтвердження позовних вимог позивачем надано договір кредитної лінії б/н, згідно з п. 2.1.1. якого позичальник на порталі повинен заповнити заяву шляхом введення необхідної суми кредиту та строку оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки (а. с. 27).
Згідно з п.3.1. договору кредитодавець зобов`язується надати кредит (кредити) позичальнику в межах ліміту кредитної лінії на основі заяви (заяв) позичальника та за умови їх схвалення і позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю суму наданого кредиту та сплатити всі відповідні договірні компенсації до останнього дня строку оплати.
За користування сумами, які надаються в якості кредиту (кредитів) за договором та в межах ліміту кредитної лінії, позичальник повинен сплачувати кредитодавцю проценти за кредитом за процентною ставкою, визначеною в Спеціальних умовах кредиту. Оплата процентів за кредитом здійснюється до останнього дня строку оплати (п.4.1.1. договору) (а. с. 28).
Згідно п 5.2 договору, якщо дату оплати або дату повного погашення було змінено (продовжено строк оплати), позичальник повинен сплатити кредитодавцю лише плату за організацію продовження, якщо вона ще не була сплачена у порядку попередньої оплати. Погашення суми наданого кредиту та відповідні договірні компенсації протягом періоду продовження не вважаються простроченими.
За твердженням позивача, 14 травня 2021 року між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № IU0926203, за умовами яких ліміт кредитної лінії становить 2000,00 грн; сума кредиту 400,00 грн; процентна ставка в день: 2,16 %, строк оплати: 30 днів/місяців; потенційний ліміт кредитної лінії: 20000,00 грн; надана сума кредиту: 400,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту:659,00 грн; реальна річна процентна ставка: 43355,29%; дата повного погашення: 13.06.2021 штраф, якщо є: 50% (а. с. 56-57). Зі змісту Спеціальних умов, також убачається, що вказані умови були створені на основі заяви позичальника, яка була подана через особистий кабінет на порталі та відповідно до оцінки кредитоспроможності (платоспроможності) позичальника на власний розсуд кредитодавця; вклаючають терміни, які визначаються та регулюються Загальними умовами договору кредитної лінії; є невід`ємною частиною Договору кредитної лінії та виконуватимуться сторонами відповідно до Загальних умов договру кредитної лінії; укладаються дистанційно (а. с. 55-56).
Також, 14.05.2021 між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №АМ7093447 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № IU0926203, за умовами яких ліміт кредитної лінії становить 2000,00 грн; сума кредиту 300,00 грн; процентна ставка в день: 2,10 %, строк оплати: 30 днів/місяців; потенційний ліміт кредитної лінії: 20000,00 грн; надана сума кредиту: 700,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту: 1148,00 грн; реальна річна процентна ставка: 38060,66 %; дата повного погашення: 13.06.2021 штраф, якщо є: 50% (а. с. 61-62).
14.05.2021 між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №АМ9444557 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № IU0926203, за умовами яких ліміт кредитної лінії становить 2000,00 грн; сума кредиту 1300,00 грн; процентна ставка в день: 2,05 %, строк оплати: 30 днів/місяців; потенційний ліміт кредитної лінії: 20000,00 грн; надана сума кредиту: 2000,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту: 3247,00 грн; реальна річна процентна ставка: 33902,22 %; дата повного погашення: 13.06.2021 штраф, якщо є: 50% (а. с. 57-58).
У подальшому, 18 травня 2021 року між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено:
- Додаткову угоду №АМ4135424 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № IU0926203, за умовами яких ліміт кредитної лінії становить 2000,00 грн; сума кредиту 300,00 грн; процентна ставка в день: 2,17 %, строк оплати: 30 днів/місяців; потенційний ліміт кредитної лінії: 20000,00 грн; надана сума кредиту: 2300,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту: 3716,00 грн; реальна річна процентна ставка: 52889,00 %; дата повного погашення: 13.06.2021 штраф, якщо є: 50% (а. с. 63-64);

- Додаткову угоду №АМ8872234 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № IU0926203, за умовами яких ліміт кредитної лінії становить 2000,00 грн; сума кредиту 300,00 грн; процентна ставка в день: 2,17 %, строк оплати: 30 днів/місяців; потенційний ліміт кредитної лінії: 20000,00 грн; надана сума кредиту: 2600,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту: 4168,00 грн; реальна річна процентна ставка: 52889,00 %; дата повного погашення: 13.06.2021 штраф, якщо є: 50% (а. с. 59-60);
- Додаткову угоду №АМ4135122 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № IU0926203, за умовами яких ліміт кредитної лінії становить 2000,00 грн; сума кредиту 300,00 грн; процентна ставка в день: 2,17 %, строк оплати: 30 днів/місяців; потенційний ліміт кредитної лінії: 20000,00 грн; надана сума кредиту: 2900,00 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту: 4620,00 грн; реальна річна процентна ставка: 52889,00 %; дата повного погашення: 13.06.2021 штраф, якщо є: 50% (а. с. 67-68).
За твердженням сторони позивача, підписання договору кредитної лінії № IU0926203 здійснено позичальником шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, відправленого відповідачці на номер мобільного телефону останньої, вказаний у договорі.
Проте, під час дослідження судом договору кредитної лінії без номеру та дати його укладення, Спеціальних умов до договору кредитної лінії від 14.05.2021 та Додаткових угод до них від 14.05.2021 та 18.05.2021 встановлено, що вказані документи не підписані ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.
Позивач стверджує, що сторони договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення договору на таких умовах.
Позивачем зазначено про виконання первісним кредитором ТОВ «ІНСТАФІНАНС» зобов`язань за умовами договору у повному обсязі та видачі відповідачці кредитних коштів у сумі 2900,00 грн, однак належних та достатніх доказів на підтвердження цього суду не надано.
За твердженням позивача, відповідачка, всупереч умовам договору кредитної лінії, взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином, допустивши порушення умов кредитного договору у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 3855,64 грн, з яких: 1966,36 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1063,40 грн – заборгованість за відсотками; 825,88 грн – заборгованість за штрафними санкціями та комісіями.
Разом з тим, як убачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №ІU0926203 від 14.05.2021 у розмірі 1966,36 грн (тіла кредиту), однак деталізованого розрахунку заборгованості на обґрунтування заявленої суми позивачем не надано.
03 квітня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» укладено договір факторингу №570/ФК-25, відповідно до умов якого ТОВ «ІНСТАФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі і до ОСОБА_1 договором кредитної лінії № IU0926203 (а. с. 96-102).
Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №570/ФК-25 від 03.04.2025 ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 кредитним договором №ІU0926203 від 14.05.2021 у розмірі 3855,64 грн, з яких: 1966,36 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1063,40 грн – заборгованість за відсотками; 825,88 грн – заборгованість за комісією (а. с. 95).
Відповідно до наказу № 70-к від 01.07.2025 на виконання рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» №1778 від 01.07.2025 перейменовано з 01.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС».
01 липня 2025 року позивачем було направлено вимогу-повідомлення про обов`язок погашення заборгованості за договором кредитної лінії №ІU0926203 від 14.05.2021 на останню відому адресу реєстрації відповідачки, однак вказана вимога залишена без реагування.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на

підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 6 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).
Згідно зі ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція – відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Також ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Отже, із аналізу вищезазначених норм матеріального права суд робить висновок, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю).
Як вже зазначалося судом, з копій договору кредитної лінії, Спеціальних умов до договору та додаткових угод, яка містяться в матеріалах справи, вбачається, що вказані документи не містять електронного цифрового підпису або електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідачки ОСОБА_1 , тобто не підписані останньою за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження факту волевиявлення відповідачкою ОСОБА_1 на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом даної справи.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та ОСОБА_1 не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі.
Також не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що підписання договору здійснювалося електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні договору, оскільки доказів на підтвердження вказаного факту матеріали справи не містять, на договорі та додатках до нього відсутня інформація про те, що його підписано саме таким чином.
Крім цього, суд вважає не встановленим факт перерахування ТОВ «ІНСТАФІНАНС» грошових коштів у сумі 2900,00 грн на картковий рахунок відповідачки, адже доказів зарахування кредитних коштів на вказану картку саме в такій сумі або окремими транзакціями у розмірі сум кредиту, які передбачені Додатковими угодами №АМ7093447, №АМ9444557, №АМ4135424, №АМ8872234 та №АМ4135122 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № IU0926203, матеріали справи не містять.
За клопотанням позивача, судом від АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» витребовувались докази наявності у відповідачки карткового рахунку, відкритого в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та належності останній карткового рахунку № НОМЕР_2 , а також виписка про рух коштів по вказаному рахунку за період з 14.05.2021 по 19.05.2021.
Із наданої АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» інформації убачається, що банківська картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . З виписки по вказаному рахунку за період з 14.05.2021 по 19.05.2021 убачається зарахування 14.05.2021 грошових коштів у сумі 400,00 грн, місце Instafinans, однак будь-яка інформація щодо прив`язки цього переказу саме до договору кредитної лінії № IU0926203 від 14.05.2021 відсутня (а. с. 137-138).
Згідно із ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо

такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
Таким чином, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Як зазначалося судом вище, договір кредитної лінії, Спеціальні умови до договору та Додаткові угоди до них не містять підпису відповідачки ОСОБА_1 за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Оцінюючи поведінку та спосіб ведення справ товариством, суд враховує те, що воно є професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.
Таким чином, враховуючи те, що для відступлення права вимоги необхідним є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог, а договір кредитної лінії № IU0926203 від 14.05.2021 не є укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «ІНСТАФІНАНС», відсутні й підстави вважати, що ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, на підставі укладеного між ним та ТОВ «ІНСТАФІНАНС» договору факторингу № 570/ФК-25 від 03.02.2025, а отже останнє не має права вимагати від відповідачки оплати заборгованості за вказаним вище договором, у зв`язку з чим заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.
Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, а тому й відсутні підстави для стягнення на користь позивача в порядку ст. 141 ЦПК України сплачених судових витрат.
При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Керуючись статями 12, 13, 19, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280-284, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити повністю.
Судові витрати залишити за позивачем.
Направити ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням, копію заочного рішення протягом двох днів з дня його проголошення і роз`яснити, що вона має право протягом тридцяти днів з дня його проголошення, подати до суду заяву про перегляд заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення складене і підписане 06.03.2026.

Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (адреса: вул. Симона Петлюри, 21/1, м. Бровари Київської області, 07406, код ЄДРПОУ 43657029).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ).

Суддя А. О. Бойко