ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"08" квітня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/5201/25	

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р. В.,
при секретарі судового засідання Чолак Ю. В.,
розглянувши справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРТЕВА АГРІСАЄНС УКРАЇНА» (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, буд. 1; код ЄДРПОУ 31352075)
до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ-ЛОГІСТІК» (65098, Одеська обл., м. Одеса, вул. Стовпова, буд. 28, кабінет 313; код ЄДРПОУ 45296131)
про стягнення 523 758,40 грн;
представники сторін:
від позивача - не з`явився,
від відповідача - не з`явився,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «КОРТЕВА АГРІСАЄНС УКРАЇНА» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ-ЛОГІСТІК» заборгованості у загальному розмірі 523 758,40 грн, з яких: 214 379,20 грн основного боргу; 309 379,20 грн штрафу.
В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем, як покупцем, зобов`язань за Договором купівлі-продажу насіння № 85160 від 14.04.2025. Зазначає, що 23.05.2025 між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до цього договору, в п.п. 1, 2 якої сторони погодили, що за відвантажене в кредит насіння відповідач, не пізніше 14 робочих днів з дати відвантаження, надає позивачу простий вексель з датою погашення "за пред`явленням, але не раніше 20.10.2025 року". Звертає увагу, що відповідно до п. 5 додаткової угоди № 2, у разі ненадання векселя або іншого забезпечення виконання зобов`язання у встановлені строки, відповідач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 100% від наданого у кредит товару. Зазначає, що у додатку № 3802122856 до договору сторони погодили поставку насіння соняшнику на суму 386 779,20 грн, а також визначили умови оплати, згідно з якими відповідач мав сплатити 20% вартості товару (77 355,84 грн) не пізніше 26.05.2025; щодо решти 80% вартості (309 423,36 грн) строк оплати не встановлено. Стверджує, що 23.05.2025 відповідач здійснив попередню оплату у розмірі 77 400,00 грн та в той же день позивачем було поставлено відповідачу насіння соняшнику на суму 386 779,20 грн. Зауважує, що з огляду на розмір попередньої оплати, який становить 77 400,00 грн, товар на суму 309 379,20 грн було поставлено в кредит. Проте, як наголошує позивач, в порушення умов додаткової угоди № 2, відповідач не надав в обумовлений сторонами строк простий вексель з датою погашення "за пред`явленням, але не раніше 20.10.2025 року" або інше забезпечення виконання зобов`язання. При цьому позивач вказує, що в подальшому відповідач здійснив часткову сплату заборгованості за поставлений товар на загальну суму 95 000,00 грн, зважаючи на що за відповідачем рахується заборгованість на суму 214 379,20 грн. Разом з тим, у зв`язку з ненаданням відповідачем векселя у визначений додатковою угодою № 2 строк, позивач в порядку п. 5 цієї додаткової угоди нарахував та заявив до стягнення у даній справі штраф у розмірі 100% від наданого у кредит товару, що становить 309 379,20 грн.
Ухвалою від 30.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/5201/25, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.02.2026, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.
04.02.2026 до суду надійшла заява представника відповідача про надання доступу до електронної справи, яку судом було задоволено (доступ до електронної справи отримано представником відповідача 09.02.2026).
Підготовче засідання, призначене на 04.02.2026, не відбулося у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою від 05.02.2026 повідомлено сторін про те, що підготовче засідання призначено на 23.02.2026.
12.02.2026 від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, до якої було долучено докази понесення позивачем відповідних судових витрат (а.с. 44-54).
Ухвалою від 23.02.2026, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.03.2026.
17.03.2026 до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні у Кропивницькому апеляційному суді.
Ухвалою від 18.03.2026 суд задовольнив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та призначив наступне судове засідання на 01.04.2026 о 15:00. Ухвалу занесено до протоколу судового засідання.
Ухвалою від 18.03.2026, яку суд постановив в порядку ст. 120 ГПК України, відповідача було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.
У судовому засіданні 01.04.2026 представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Також просила стягнути з відповідача судові витрати.
Відповідач явку представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки отримав ухвалу від 18.03.2026 у своєму електронному кабінеті (дата доставлення ухвали - 19.03.2026 о 18:14 год.).
Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Частиною 9 ст. 165 ГПК України унормовано, що разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.
Відтак, враховуючи те, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву та водночас був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, суд виснував про можливість розгляду справи за наявними доказами.
01.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та, в порядку ст. 219 ГПК України, відклав його проголошення на 08.04.2026.
08.04.2026 судом було складено вступну та резолютивну частини рішення. Представники сторін на оголошення рішення не прибули.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
14.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОРТЕВА АГРІСАЄНС УКРАЇНА» (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ-ЛОГІСТІК» (покупцем) укладено Договір купівлі-продажу насіння № 85160 (далі - Договір; а.с. 9-11), згідно з п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця в строки та на умовах, передбачених цим Договором, перелік насіння гібридів кукурудзи та/або соняшнику торгової марки Pioneer та/або озимого ріпаку торгової марки Pioneer першого покоління в асортименті, кількості та за цінами згідно з відповідними додатками до цього Договору, а покупець зобов`язується прийняти насіння, сплатити за нього грошову суму в розмірі та в порядку, визначеному у цьому Договорі та додатках до нього та використати насіння для власних потреб без права перепродажу.
Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору ціна визначається у додатках до даного Договору, враховуючи умови доставки насіння та умови оплати насіння згідно комерційної політики. Підставою для здійснення оплати є додаток та/або рахунок на оплату насіння. Рахунок на оплату насіння надсилається покупцеві по електронній пошті та/або факсу та/або передається покупцеві безпосередньо. Без додатку та/або рахунку, виписаного продавцем, передплата (оплата) не зараховується. Оплата здійснюється в терміни, зазначені в додатку та/або рахунку.
Пунктом 2.4. Договору визначено, що за попередньою згодою сторін покупець може здійснити оплату за відвантажене насіння шляхом передачі продавцю простого або переказного векселя з авалем банку… Строк платежу за векселем має бути: "за пред`явленням, але не раніше" визначеної дати. Визначена дата, що зазначається у векселі, погоджується сторонами.
Згідно з п. 3.1. Договору поставка та приймання-передача насіння між сторонами здійснюється покупцем однією чи декількома партіями насіння зі складів ТОВ «КОРТЕВА АГРІСАЄНС УКРАЇНА» в порядку та строк, який зазначений в додатках. 
Пунктом п. 3.7. Договору передбачено, що моментом переходу права власності на насіння є дата підписання покупцем (уповноваженим представником покупця) "Складського розпорядження про відвантаження" та/або дата підписання ТТН водієм-експедитором, що засвідчує прийняття насіння для транспортування на склад покупця.
Договір дійсний протягом одного року з дати його підписання, а в частині розрахунків - до їх належного виконання. У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору, він вважається продовженим на кожен наступний календарний рік і на тих самих умовах, які були передбачені Договором (п.п. 9.7., 9.8. Договору).
23.05.2025 продавець та покупець підписали Додаток № 3802122856 до Договору (далі - Додаток № 3802122856), в якому узгодили найменування, кількість, ціну та вартість товару, а також умови його оплати та доставки (а.с. 12).
Згідно з Додатком № 3802122856 продавець зобов`язався доставити покупцю 50 мішків насіння загальною вартістю 386 779,20 грн, а покупець зобов`язався оплатити товар на наступних умовах:
Термін сплати, не пізніше:
26.05.2025 - 20% - 77 355,84 грн;
00.00.0000 - 80% - 309 423,36 грн.
23.05.2025 сторони підписали Додаткову угоду № 2 до Договору (а.с. 12, зворот), в якій домовились доповнити Додаток № 3802122856 наступними положеннями:
1) сторони дійшли згоди, що за відвантажене в кредит насіння покупець надає продавцю простий вексель з датою погашення "за пред`явленням, але не раніше 20.10.2025 року";
2) покупець зобов`язаний надати такий вексель не пізніше 14 днів після відвантаження;
3) у разі неможливості надання векселя, покупець зобов`язаний письмово попередити про це продавця протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту виникнення обставин, які перешкоджають наданню, та надати підтверджуючі документи;
4) у разі неможливості надання векселя, покупець зобов`язаний надати будь яке інше забезпечення на суму відвантаженого в кредит товару протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту повідомлення про неможливість надання векселя. Альтернативний спосіб забезпечення виконання зобов`язання повинен бути погоджений з продавцем;
5) у разі ненадання векселя або іншого забезпечення виконання зобов`язання у передбачені в п.п. 2, 4 Додаткової угоди строки, покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 100% від наданого у кредит товару.
Згідно з Довідкою АТ «СІТІБАНК» вих. № 251202/0401-1 від 24.12.2025 (далі - Довідка банку; а.с. 13, зворот), 23.05.2025 відповідач здійснив попередню оплату за товар на суму 77 400,00 грн.
23.05.2025 позивач поставив відповідачу товар на суму 386 779,20 грн, про що свідчить накладна № 3807133716 від 23.05.2025, підписана обома сторонами. Накладна також містить печатки обох сторін (а.с. 14).
В подальшому, відповідач сплатив на користь позивача 95 000,00 грн за товар, поставлений згідно з накладною № 3807133716 від 23.05.2025, п`ятьма платежами:
- 04.12.2025 - 50 000,00 грн;
- 10.12.2025 - 10 000,00 грн;
- 11.12.2025 - 5 000,00 грн;
- 12.12.2025 - 10 000,00 грн;
- 19.12.2025 - 10 000,00 грн.
- 23.12.2025 - 10 000,00 грн.
Здійснення відповідачем часткової оплати підтверджується Довідкою банку та Бухгалтерською довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРТЕВА АГРІСАЄНС УКРАЇНА» від 24.12.2025 (а.с. 13).
11.12.2025 позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату 259 379,20 грн основного боргу (станом на 11.12.2025) та 309 379,20 грн штрафу, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договором (а.с. 14(зворот) - 15).
Вказану вимогу відповідач не отримав, поштове відправлення повернулося позивачу з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача 214 379,20 грн основного боргу та 309 379,20 грн штрафу.
Здійснюючи аналіз обґрунтованості позовних вимог, господарський суд виходить з такого.
У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено судом, між сторонами у даній справі виникли правовідносини, притаманні для договорів купівлі-продажу та поставки.
Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Положеннями частини ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як за договором купівлі-продажу, так і за договором поставки, обов`язок покупця полягає у оплаті та прийнятті товару, а кореспондуючий обов`язок продавця (постачальника) у передачі товару.
Статтею 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України).
За ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 525 Цивільного кодексу України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно з частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.95, в редакції, чинній станом на дату спірної поставки товару (далі по тексту - Положення), визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату спірних поставок товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.
Згідно положень ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідним, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.01.2021 по справі № 915/646/18.
Матеріали справи свідчать, що вимоги позивача ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу насіння.
Як вбачається з умов Договору, з урахуванням Додатку № 3802122856 та Додаткової угоди № 2, позивач зобов`язався поставити відповідачу 50 мішків насіння соняшнику P64LP170(П64ЛП170) LMG загальною вартістю 386 779,20 грн.
У свою чергу, відповідач зобов`язаний був сплатити 20% вартості товару (77 355,84 грн) не пізніше 26.05.2025, а щодо решти 80% вартості (309 423,36 грн) строк оплати сторонами фактично не встановлено.
Матеріали свідчать, що 23.05.2025 відповідач здійснив попередню оплату товару на суму 77 400,00 грн.
Того ж дня позивач здійснив поставку товару на суму 386 779,20 грн, що підтверджується накладною № 3807133716 від 23.05.2025.
В подальшому, відповідач сплатив на користь позивача ще 95 000,00 грн за товар, поставлений згідно з накладною № 3807133716, п`ятьма платежами:
- 04.12.2025 - 50 000,00 грн;
- 10.12.2025 - 10 000,00 грн;
- 11.12.2025 - 5 000,00 грн;
- 12.12.2025 - 10 000,00 грн;
- 19.12.2025 - 10 000,00 грн.
- 23.12.2025 - 10 000,00 грн.
Доказів сплати відповідачем решти заборгованості за поставлений товар матеріали справи не містять.
11.12.2025 позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату 259 379,20 грн основного боргу (станом на 11.12.2025) та 309 379,20 грн штрафу, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договором.
Вказану вимогу відповідач не отримав, поштове відправлення повернулося позивачу з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
При цьому, враховуючи умови Договору та, водночас, приписи ч. 1 ст. 692 ЦК України, зважаючи також на те, що позивач виконав свої зобов`язання щодо поставки товару відповідачу, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати решти поставленого товару на суму 214 379,20 грн є таким, що настав.
За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 214 379,20 грн основного боргу підлягають задоволенню.
Щодо позову в частині стягнення 309 379,20 грн штрафу суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В силу частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
В статті 549 Цивільного кодексу України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Так, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Суд встановив, що 23.05.2025 сторони підписали Додаткову угоду № 2 до Договору (а.с. 12, зворот), в якій домовились доповнити Додаток № 3802122856 наступними положеннями:
1) сторони дійшли згоди, що за відвантажене в кредит насіння покупець надає продавцю простий вексель з датою погашення "за пред`явленням, але не раніше 20.10.2025 року";
2) покупець зобов`язаний надати такий вексель не пізніше 14 днів після відвантаження;
3) у разі неможливості надання векселя, покупець зобов`язаний письмово попередити про це продавця протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту виникнення обставин, які перешкоджають наданню, та надати підтверджуючі документи;
4) у разі неможливості надання векселя, покупець зобов`язаний надати будь яке інше забезпечення на суму відвантаженого в кредит товару протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту повідомлення про неможливість надання векселя. Альтернативний спосіб забезпечення виконання зобов`язання повинен бути погоджений з продавцем;
5) у разі ненадання векселя або іншого забезпечення виконання зобов`язання у передбачені в п.п. 2, 4 Додаткової угоди строки, покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 100% від наданого у кредит товару.
Проте, як свідчать матеріали справи, в обумовлений сторонами строк відповідач не надав позивачу простий вексель з датою погашення "за пред`явленням, але не раніше 20.10.2025 року" або інше забезпечення виконання зобов`язання у строки, передбачені в п.п. 2, 4 Додаткової угоди № 2.
Вказаних обставин відповідач жодним чином не спростував.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач цілком правомірно нарахував відповідачу штраф у розмірі 100% від наданого у кредит товару, що становить 309 379,20 грн.
Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 309 379,20 грн штрафу, суд водночас вбачає наявність підстав для зменшення його розміру на 50%, тобто до 154 689,60 грн, з огляду на наступне.
Приписами частини третьої статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі № 467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі № 752/15421/17.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 904/12429/16.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено висновок про те, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки, що підлягає стягненню за порушення зобов`язання, а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Так, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання, беручи до уваги відсутність жодного доказу на підтвердження погіршення фінансового стану позивача, виникнення ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності чи завдання останньому збитків в результаті порушення відповідачем обов`язку з надання векселя чи іншого забезпечення виконання зобов`язання, з огляду на те, що застосування штрафних санкцій не повинно лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, зважаючи на ступінь виконання відповідачем основного зобов`язання, суд, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення належного до сплати штрафу на 50%, тобто до 154 689,60 грн, що є адекватною мірою відповідальності за порушення відповідачем зобов`язань, пов`язаних з наданням позивачу простого векселя або іншого виду забезпечення, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 214 379,20 грн основного боргу та 154 689,60 грн штрафу.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У постановах від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, від 10.03.2021 у справі № 904/5702/19, від 14.06.2022 у справі № 905/2135/19 Верховним Судом наведено правовий висновок, відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.
Відтак, на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 285,10 грн.
Крім витрат зі сплати судового збору, позивач також просив стягнути з відповідача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
11.02.2026, тобто із додержанням встановленого процесуального строку, позивач подав до суду докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, а саме копії Договору про надання правничої допомоги № 01-LS/24 від 01.02.2024, Додаткової угоди № 1 від 01.04.2024 та Додатку № 72 від 12.12.2025 до вказаного договору, Акта надання послуг № 81 від 12.12.2025, Рахунку на оплату № 81 від 12.12.2025.
За положеннями п. 4 ст. 1, ч. ч. 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 р. у справі № 910/4201/19).
У ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Суд встановив, що 01.02.2024 між Адвокатським об`єднанням «АВЕРУМ ЛІГАЛ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОРТЕВА АГРІСАЄНС УКРАЇНА» було укладено Договір про надання правничої допомоги № 01-LS/24, згідно з п. 1.1. якого адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу на умовах і в порядку, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) за її надання та компенсувати фактичні витрати, необхідні для виконання доручення.
Відповідно до п.п. 4.1.-4.3., 4.11. цього договору гонорар є формою винагороди адвокатського об`єднання за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Розмір гонорару, який підлягає сплаті клієнтом, визначається за згодою сторін та вказується в акті про надання правничої допомоги, з розрахунку 1 година роботи адвоката становить 5 000,00 грн, 1 година роботи помічника адвоката становить 3 000,00 грн, якщо інший розмір винагороди не визначений в додаткових угодах/додатках до цього договору. Попередньо узгоджений сторонами розмір гонорару може зазначатись у додатках до Договору. Остаточний розмір гонорару, який підлягає сплаті клієнтом, вказується в актах про надання правничої допомоги, які формуються в міру необхідності та вручаються безпосередньо клієнту (уповноваженій особі клієнта) або направляються засобами поштового чи комунікаційного зв`язку за його місцезнаходженням. Порядок сплати клієнтом гонорару та компенсації фактичних витрат може визначатися у додатках до договору.
01.04.2024 адвокатське об`єднання та позивач уклали Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 01-LS/24, в якій визначили права та обов`язки адвокатського об`єднання.
12.12.2025 адвокатське об`єднання та позивач підписали Додаток № 72 до Договору про надання правничої допомоги № 01-LS/24, в якому узгодили, що адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу з метою захисту прав та законних інтересів клієнта, яка включає в себе наступне:
- аналіз документів, наданих клієнтом, щодо господарських відносин з контрагентом ТОВ «КОЛІБРІ-ЛОГІСТІК» за Договором купівлі-продажу насіння;
- підготовка, підписання та направлення листів, претензій, вимог, позовних заяв, заперечень, пояснень, будь-яких інших процесуальних документів та представництво клієнта у судовій справі про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу, яка розглядатиметься Господарським судом Одеської області;
- періодичне інформування клієнта про хід та проміжні результати надання правничої допомоги.
Згідно з п. 3 Додатку № 72 загальна вартість правничої допомоги складає 20 000,00 грн.
У матеріалах справи наявний Акт надання послуг № 81 від 12.12.2025, згідно з яким адвокатське об`єднання надало, а позивач прийняв послуги з правничої допомоги загальною вартістю 20 000,00 грн.
12.12.2025 адвокатське об`єднання виставило позивачу рахунок на оплату адвокатських послуг на суму 20 000,00 грн.
У клопотанні про відшкодування витрат на правничу допомогу (вх. № 5193/26 від 12.02.2026) представник позивача виклала детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу (всього 13 годин):
1) аналіз документів, наданих ТОВ «КОРТЕВА АГРІСАЄНС УКРАЇНА», щодо господарських правовідносин з контрагентом ТОВ «КОЛІБРІ-ЛОГІСТІК» за Договором №85160 від 14.04.2025 року (витрачено 02:00 години);
2) складання, підписання та направлення відповідачу ТОВ «КОЛІБРІ ЛОГІСТІК» вимоги про сплату заборгованості та неустойки від 11.12.2025 року (витрачено 01:00 години);
3) складання, підписання та направлення відповідачу і до Господарського суду Одеської області позовної заяви від 25.12.2025 року про стягнення з ТОВ «КОЛІБРІ-ЛОГІСТІК» грошових коштів за Договором №85160 від 14.04.2025 року з додатками (витрачено 09:00 годин);
4) підготовка та направлення до Господарського суду Одеської області клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в справі № 916/5201/25 (витрачено 01:00 годину).
У постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, зокрема, зазначивши, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд також враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд дослідив наданий представником позивача детальний опис адвокатських послуг із зазначенням витраченого часу та встановив, що послуга зі складання, підписання та направлення відповідачу вимоги про сплату заборгованості, на яку адвокатом витрачено 1 годину, пов`язана із досудовим врегулюванням спору, а отже не входить до судових витрат, пов`язаних безпосередньо із розглядом справи у суді.
Разом з тим, послуга з аналізу наданих позивачем документів, на яку адвокатом витрачено 2 години, фактично охоплюється послугою зі складання, підписання та направленні відповідачу і до суду позовної заяви.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із принципів розумності, співмірності та фактичної необхідності понесених витрат.
Позивачем заявлено до стягнення 20 000,00 грн на правничу допомогу (фіксований розмір гонорару), який водночас включає надання правничої допомоги по чотирьом видам послуг, описаних вище, на які адвокатом витрачено 13 годин. Як вже було зазначено, суд дійшов висновку про недоцільність відшкодування витрат за окремими видами послуг (п.п. 1, 2 детального опису), на які адвокатом було витрачено 3 години, у зв`язку з чим такі витрати виключено з тих, що підлягають компенсації. Суд враховує, що вартість правничої допомоги є фіксованою та, за домовленістю між адвокатським об`єднанням та позивачем, становить 20 000,00 грн. Водночас, представником позивача наведено кількість витраченого часу на кожну з чотирьох послуг (всього 13 годин). Так, суд застосував пропорційний підхід до зменшення заявлених адвокатських витрат, а саме зменшив їх розмір пропорційно частці часу, витраченого на послуги, визнані необґрунтованими. Таким чином, із загальної суми 20 000,00 грн виключено частину витрат, що відповідає 3/13 від загального обсягу робіт, що становить 4 615,38 грн.
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи питання розподілу судових витрат на правову допомогу, оцінивши за внутрішнім переконанням наявні у матеріалах справи докази щодо понесення відповідачем судових витрат, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням принципу справедливості, верховенства права та встановлення, що розмір гонорару у даному випадку є завищеним, про що судом більш детально зазначено вище по тексту рішення, суд приходить до висновку про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 384,62 грн, що, на переконання суду, цілком відповідає критеріям, визначеним ч. 5 ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 126, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛІБРІ-ЛОГІСТІК» (65098, Одеська обл., м. Одеса, вул. Стовпова, буд. 28, кабінет 313; код ЄДРПОУ 45296131) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРТЕВА АГРІСАЄНС УКРАЇНА» (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, буд. 1; код ЄДРПОУ 31352075) 214 379,20 грн основного боргу, 154 689,60 грн штрафу, 6 285,10 грн витрат зі сплати судового збору, 15 384,62 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. В решті позову - відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 08 квітня 2026 р. Повне рішення складено та підписано 17 квітня 2026 р.

Суддя Р.В. Волков