Справа № 357/20076/25
Провадження № 2/357/722/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( ЗАОЧНЕ )

03 квітня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Сомок О. А. ,
при секретарі - Пугач В. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовною заявою Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В :

У грудні 2025 року Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили суд:
- позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька дитини записані за заявою матері відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. У зв`язку з цим малолітня ОСОБА_3 перебуває в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради на обліку.
Відповідно до інформації Білоцерківського міського центру соціальних служб під час проведення оцінки потреб у наданні соціальних послуг ОСОБА_1 перебувала в неадекватному стані, з фахівцями поводила себе агресивно, до помешкання не впустила, та мати дитини повідомила, що її малолітня дочка проживає зі старшим братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за іншою адресою. 
Разом з тим, 22.08.2025 року ОСОБА_5 повідомила службу у справах дітей Білоцерківської міської ради про те, що вона забирає свою внучку ОСОБА_6 для виховання і проживання до себе за адресою: АДРЕСА_1 . Після цього дитина почала проживати з бабою.
З`ясовано, що з 24.09.2025 року малолітня ОСОБА_3 влаштована на повне державне забезпечення у КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради за заявою її баби ОСОБА_5 , де вона і перебуває. Зі слів баби ОСОБА_5 мати дитини ОСОБА_1 залишила малолітню дитину на її піклування, однак фінансово не допомагає, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не цікавиться здоров`ям та розвитком дитини, фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.
За інформацією служби у справах дітей Одеської міської ради дитина разом з бабою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала у вагончику, який розташований на території садового товариства Обслуговуючого кооперативу «Жевахова гора», стан приміщення не відповідав вимогам для проживання малолітньої дитини, у зв`язку з чим дитина за заявою баби була влаштована до дитячого будинку.
Позивач вважає, що вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Позбавлення матері дитини батьківських прав у цьому випадку допустиме та відповідає інтересам дитини, оскільки наявна її вина і вона не хоче та не може змінити свою поведінку на краще.
У грудні 2025 року справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2025 надійшла у провадження судді Сомок О.А.
09.12.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру отримано відповідь №2104888, інформація про зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Ухвалою судді від 09.12.2025 відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
02.02.2026 від представника позивача надійшла заява про закриття підготовчого засідання у справі та призначення справи до слухання по суті.
02.02.2026 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті.
17.02.2026 на адресу суду від представника позивача надійшло рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно її малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник позивача у судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, оскільки відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. 
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судових засідань повідомлялась належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомила, правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористалась, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило.
Згідно з довідкою ф. 20 АТ «УКРПОШТА» судова кореспонденція не вручена адресату та повернута відправнику з відміткою «закінчення встановленого терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи та встановлено такі фактичні обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3 . У свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданого (повторно) Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03.10.2025, актовий запис №803, її батьком вказаний ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 5).
З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що при реєстрації дитини, відомості про батька зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. (а.с. 6)
З матеріалів справи вбачається, що на обліку Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. 
Відповідно до листа Білоцерківського міського центру соціальних служб від 23 липня 2025 року № 564/02-15 під час проведення оцінки потреб у наданні соціальних послуг ОСОБА_1 перебувала в неадекватному стані, з фахівцями поводила себе агресивно, до помешкання не впустила, на питання відповідала не логічно та не по суті. Також мати дитини повідомила, що її малолітня дочка проживає зі старшим братом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того було встановлено, що умови проживання для дитини незадовільні. Бабуся дитини ОСОБА_7 в телефонному режимі повідомила, що планує забрати внучку до себе в місто Одесу (а.с.11).
З інформації, наданої лікарем-педіатром 6 амбулаторії КНП Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» з яким укладена декларація щодо надання медичних послуг малолітній ОСОБА_9 , вбачається, що мати дитини протягом двох років не зверталася з дитиною до лікаря, дитина з матір`ю не проживає. При відвідуванні за місцем проживання грубо поводилась з медичними працівниками, не допускала їх до квартири, знаходилася в неадекватному стані (а.с.10).
З листа комунального некомерційного підприємства «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради від 30.09. 2025 року № 1180 встановлено, що малолітня ОСОБА_3 перебуває на повному державному забезпеченні у будинку дитини з 24 вересня 2025 року за заявою її баби ОСОБА_5 . Зі слів баби дитини ОСОБА_7 мати дитини ОСОБА_1 залишила малолітню дитину на її піклування, однак фінансово не допомагає, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не цікавиться здоров`ям та розвитком дитини, фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.8).
Згідно з довідкою про невідвідування від 06.11.2025 року № 1464 мати ОСОБА_1 за весь час перебування дитини у закладі жодного разу не відвідувала доньку, матеріальної допомоги не надавала, участі у вихованні дитини не приймала (а.с.9).
З листа служби у справах дітей Одеської міської ради від 07.10.2025 року № 08/10389 вбачається, що дитина разом з бабусею ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала у вагончику, який розташований на території садового товариства Обслуговуючого товариства «Жевахова гора», стан приміщення не відповідає вимогам для проживання малолітньої дитини. У зв`язку з чим дитина за заявою бабусі тимчасово влаштована до дитячого будинку.
Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради, як орган опіки та піклування прийняв рішення від 10 лютого 2026 року за № 85 «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно її малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » у якому дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітньої дочки ОСОБА_2 , зазначивши, що таке позбавлення відповідає інтересам дитини.
Із вказаного висновку слідує, що відповідно до листа служби у справах дітей Одеської міської ради від 26.01.2026 року №08/791 ОСОБА_1 26.12.2025 року звернулася до служби у справах дітей із заявою щодо надання дозволу на повернення дитини на виховання в родину (а.с.43 зворот).
При неодноразових виїздах спеціалістів служби у справах дітей за місцем проживання баби дитини за адресою: АДРЕСА_1 , вдома нікого не було. На телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідала. Таким чином, підтвердити або спростувати проживання ОСОБА_1 за цією адресою та зробити акт обстеження умов проживання не виявилось можливим. 
Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.
Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, тоді коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».
Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).
Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав відповідача за правилами частин 2 та 3 статті 166 Сімейного кодексу України, не звільняється його від обов`язку щодо утримання дитини.
Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до вимог ст.ст. 181, 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.06.2021 року у справі №466/9380/17.
Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц. 
Стороною позивача було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини, покинула її без батьківської опіки, не приймає участі у її вихованні, не забезпечує належні умови проживання та харчування, не займається розвитком та лікуванням дитини, чим порушує встановлені в суспільстві правила співжиття, в тому числі відносно своєї дитини, і подання позову, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини.
Таким чином, під час розгляду даної справи знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20.
Оскільки, судом зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини ОСОБА_2 , що є окремою підставою для стягнення аліментів, а тому вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованою.
Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Таким чином, відповідач, будучи матір`ю малолітньої дитини, зобов`язана утримувати її до досягнення нею повноліття. Проживання відповідача окремо від дитини не звільняє її від виконання вказаного обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст.182 Сімейного КодексуУкраїни встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з частинами першою-третьою статті 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, її потреби, працездатний вік відповідача, виходячи з визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд дійшов висновку, що слід стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється з позивача за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень ст.ст.133, 141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. за дві немайнові позовні вимоги.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 164, 166, 169, 180, 181, 182 СК України, суд

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 05 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (стаття 285 ЦПК України), яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, код ЄДРПОУ 35615529, місцезнаходження: 09107, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Павла Скоропадського, будинок 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 . 
Суддя    	О. А. Сомок