Справа № 338/562/25 
Провадження № 22-ц/4808/701/26 
Провадження " 22-ц/4808/557/26
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Луганської В.М., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря Панасюк В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», представника ОСОБА_1 – адвоката Коротченко Дарії Сергіївни на рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2026 року та представника ОСОБА_1 – адвоката Коротченко Дарії Сергіївни на ухвалу Богородчанського районного суду від 05 березня 2026 року, ухвалені в складі судді Куценка О.О. в селищі Богородчани, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову вказано, що 30 листопада 2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 7327174 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір) відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 1364-ОД від 20.11.2023 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.
Також 03 грудня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено Додаткову угоду до Договору № 7327174 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 1364-ОД від 20.11.2023 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.
Згідно умов кредитного договору з урахуванням Додаткової угоди сума кредиту складає 10 500 грн, строк кредиту – 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів, дата повернення кредиту: 24 листопада 2024 року.
Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день застосовується в межах строку кредиту, вказаного п. 1.4 цього Договору.
П.п. 3 п. 4.1 Кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.
ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши кредит в сумі 10 500 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25 липня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як клієнтом та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» як фактором було укладено Договір факторингу № 25.07/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на його електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.
Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25 листопада 2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Реєстраційні дії щодо зміни найменування поведені державним реєстратором Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10 грудня 2024 року, що підтверджується відповідною випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 1000681070010062201 від 10 грудня 2024 року.
30 грудня 2023 року відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. Враховуючи той факт, що на момент укладення Договору факторингу № 25.07/24-Ф від 25 липня 2024 року строк договору № 7327174 про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2023 року не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 123 календарні дні з 25 липня 2024 року по 24 листопада 2024 року в розмірі 25 700,85 грн.
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає: 10 500 грн – тіло кредиту; 18 626,4 грн – нараховані проценти, нараховані проценти позивачем за 123 календарних дні – 25 800,85 грн, а всього 54 827,25 грн.
Позивач просив суд стягнути з відповідача на його корись вказану суму боргу за кредитним договором – 54 827,25 грн, а також витрати на судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Заочним рішенням Богородчанського районного суду від 09 липня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було задоволено повністю. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 7327174 від 30 листопада 2023 року з урахуванням Додаткової угоди до Договору № 7327174 від 03 грудня 2023 року в розмірі 54 827 гривень 25 коп. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та 3 000 грн витрат на професійну правову допомогу.
Ухвалою Богородчанського районного суду від 04 вересня 2025 року заяву про перегляд заочного рішення Богородчанського районного суду від 09 липня 2025 року по судовій справі № 338/562/25 задоволено. Заочне рішення Богородчанського районного суду від 09 липня 2025 року у справі № 338/562/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Богородчанського районного суду від 25 листопада 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Коротченко Дарії Сергіївни від 05.08.2025 про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Універсал Банк» та ОСОБА_2 відмовлено. Також відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Коротченко Дарії Сергіївни від 03.09.2025 про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Богородчанського районного суду від 23 січня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 7327174 від 30 листопада 2023 року з урахуванням Додаткової угоди до Договору № 7327174 від 03 грудня 2023 в розмірі 21 000 гривень. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 927,78 грн та 1 149 грн витрат на професійну правову допомогу.
Ухвалою Богородчанського районного суду від 05 березня 2026 року відмовлено в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у судовій справі № 338/562/25.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та представник ОСОБА_1 – адвокат Коротченко Д.С. на рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2026 року та представник ОСОБА_1 – адвокат Коротченко Д.С. на ухвалу Богородчанського районного суду від 05 березня 2026 року подали апеляційні скарги. Вважають такі судові рішення незаконними та необґрунтованими, ухваленими із порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» в апеляційній скарзі на рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2026 року наголошує, що кредитний договір, укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем, повністю відповідає вимогам чинного законодавства, нормативно-правове регулювання укладення електронного кредитного договору та процедура його укладення електронного детально описана позивачем в позовній заяві. Посилається на практику Верховного Суду з цього питання (постанови від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19).
Суд першої інстанції вірно зазначив, що сам по собі факт заперечення відповідачем укладення договору не спростовує належності електронного правочину, якщо інше не доведено у встановленому законом порядку. Матеріали справи не містять вироку суду, яким би встановлено факт використання персональних даних відповідача третіми особами, а наявність кримінального провадження не є безумовним доказом відсутності волевиявлення відповідача. Так, відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про втрату ним платіжної картки та подальше звернення до банку з вимогою про блокування картки у період укладення договору, тощо, не надав доказів, що зазначені кошти ним не отримані та не використані, або що вони були повернуті кредитору.
Однак, вважає, що рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права.
Вказує, що проценти за користування кредитом мають компенсаційний характер та спрямовані на відшкодування вартості користування грошовими коштами, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства. А висновок суду про необхідність зменшення процентів є необґрунтованим, не відповідає правовій природі процентів та суперечить умовам укладеного сторонами договору. Суд фактично встановив факт укладення договору про надання споживчого кредиту, проте на інших умовах, а саме щодо нарахування відсотків.
Відповідно до умов договору факторингу, укладеного між позивачем та первісним кредитором, позивач набув усі права вимоги за основним зобов`язанням, включаючи як вже існуючу заборгованість, так і майбутню вимогу, яка передбачена договором. А оскільки договором факторингу прямо передбачено право позивача на отримання майбутньої вимоги, а також на нарахування відсотків у разі прострочення оплати, нарахування відсотків з 25.07.2024 по 24.11.2024 є законним та обґрунтованим.
На виконання вимог чинного законодавства ані первісним кредитором, ані позивачем не здійснювалось нарахування неустойки та пені за невиконання умов кредитного договору.
В даному випадку нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. При цьому, процентна ставка за договором була погоджена сторонами під час його укладення, і відповідач свідомо прийняв умови договору, не висловивши застережень чи заперечень.
Вважає, що суд, посилаючись на принципи справедливості, добросовісності та розумності, фактично втрутився у договірні відносини сторін, зменшивши обсяг зобов`язань відповідача без належних правових підстав.
Посилається на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 про природу процентів за користування кредитом.
Вказує, що наданий позивачем поденний розрахунок заборгованості (картка обліку) є належним та допустимим доказом заборгованості, однак судом не надано такому оцінки.
Також зазначає, що позивачем понесено витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8 000,00 грн (звіт та платіжна інструкція додається).
Просить рішення Богородчанського районного суду від 23.01.2026 скасувати. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість в розмірі 54 827,25 грн, з яких: сума кредиту – 10 500 грн, сума процентів за користування кредитом – 18 626,4 грн, нараховані позивачем проценти за 123 календарних дні – 25 700,85 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8 000,00 грн.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Коротченко Д.С. в апеляційній скарзі на рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2026 року зазначила, що таке оскаржується в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором № 7327174 від 30 листопада 2023 року з урахуванням Додаткової угоди до Договору № 7327174 від 03 грудня 2023 в розмірі 21 000 грн та судового збору у розмірі 927,78 грн.
Вважає, що суд не дослідив та не оцінив в сукупності надані докази, а також не врахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20-ц та від 14 листопада 2023 року у справі № 331/3045/21.
04.12.2023 за фактом встановлення несанкціонованого списання з рахунку відповідача коштів останній звернувся до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про те, що в період часу з 12.31 год 03.12.2023 по 13.20 год 04.12.2023 невідома особа шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки здійснила викрадення грошових коштів із банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на суму 27 939 грн та із банківської карти АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_3 у сумі 42 390 грн, що підтверджується витягом з ЄРДР № 12023091010003697 від 05.12.2023. Разом з тим, про такі дії були повідомлені АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Універсал Банк».
На адвокатський запит слідчим відділу Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області по матеріалах кримінального провадження № 12023091010003697 від 05.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повідомлено про те, що проводиться досудове розслідування, проведено певні слідчі та процесуальні дії.
Вказані докази долучені до матеріалів судової справи. Однак, суд першої інстанції не надав їм належної оцінки.
Вказує, що відповідач не звертався до ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» з метою отримання кредитних коштів, не укладав договори із вказаним товариством, не отримував в кредит грошові кошти. Вважає, що невідомі особи, незаконно використовуючи його особисті дані, окрім списання грошових коштів шахрайським шляхом здійснили й оформлення вказаного кредиту.
Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що укладення спірного кредитного договору не відповідало його волі та бажанню, оскільки мало наслідком наявність грошового зобов`язання. Крім того вказував, що невідомі йому особи вчинили відносно нього шахрайські дії, заволодівши його персональними даними, доступом до карткових рахунків, тощо, що стало наслідком страти коштів з відповідних рахунків в банках та укладення кредитних договорів від його імені, в тому числі з позивачем.
Посилається на практику Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2023 року у справі № 331/3045/21.
Вказує, що попередній розрахунок судових витрат за надання правничої допомоги в апеляційній інстанції складає 10 000,00 грн. Документальне підтвердження судових витрат позивачем будуть надані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Просить скасувати рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» в повному обсязі; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 усі судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 113,34 грн та витрат з надання професійної правничої допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Коротченко Д.С. в апеляційній скарзі на ухвалу Богородчанського районного суду від 05 березня 2026 року зазначила, що із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі звертався представник відповідача, а не позивача. Підставою звернення була відсутність вирішення питання про розподіл витрат, які поніс відповідач, заперечуючи проти позову.
Вказує, що позовні вимоги задоволено на 38,30%. Таким чином судові витрати з надання правничої допомоги пропорційно до задавлених позовних вимог становлять 3 830,00 грн.
Посилається на практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Зазначає, що нею подано до суду першої інстанції докази на понесення таких витрат на суму 10 000,00 грн.
Просить скасувати ухвалу Богородчанський районний суд від 05.03.2026 та задовольнити заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.
Позиція інших учасників справи
Відзиви на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходили.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заяви (клопотання) учасників справи
В судове засідання апеляційного суду сторони та їх представники не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та представника ОСОБА_1 – адвоката Коротченко Дарії Сергіївни на рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2026 року не підлягають до задоволення, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Коротченко Дарії Сергіївни на ухвалу Богородчанського районного суду від 05 березня 2026 року слід задовольнити частково.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2026 року зазначеним вимогам відповідає, а ухвала Богородчанського районного суду від 05 березня 2026 року зазначеним вимогам не відповідає.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 листопада 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений електронний Договір № 7327174 про надання споживчого кредиту, а 03 грудня 2023 року - Додаткова угода до Договору № 7327174 про надання споживчого кредиту (т. 1, а.с. 20-35, 75-76).
Згідно з п. 1.3 кредитного договору з урахуванням додаткової угоди сума кредиту (загальний розмір) складає 10 500 грн; строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів.
Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до Договору (т. 1, а.с. 36-37).
Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту.
Вказаний Договір, Додаток № 1 до нього підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С5830» Пилип`юком А.С. 30 листопада 2023 року, Паспорт споживчого кредиту до договору (т. 1, а.с. 43-46) підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «FE2226» Пилип`юком А.С. 30 листопада 2023 року, а Додаткова угода до Договору про надання споживчого кредиту, Додаток №1 та Паспорт споживчого кредиту до укладення додаткової угоди (т. 1, а.с. 39-42) підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С6679» Пилип`юком А.С. 03 грудня 2023 року.
Додатки № 1 (т. 1, а.с. 36-37, 77-79) і паспорти споживчого кредиту (т. 1, а.с. 43-46, 39-42) містять вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо.
Факт перерахування відповідачу кредитних коштів на зазначену в договорі (п. 2.1 Договору) платіжну картку підтверджується інформацією, викладеною у листі Супервайзера з обробки звернень клієнтів й держорганів АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-250509/37339-БТ від 09 травня 2025 року про здійснення успішного переказу на платіжну картку відповідача № 5168752010221623 30 листопада 2023 року на суму 500 грн та 03 грудня 2023 року на суму 10 000 грн (т. 1, а.с. 210).
25 липня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 25.07/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» як фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (т. 1, а.с. 89-97).
Згідно п. 1.2 Договору факторингу перехід від клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 29 126,4 грн, яка складається із: 10 500 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 18 626,4 грн - сума заборгованості за відсотками.
25.07.2024 на електронну адресу ОСОБА_1 було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги на підставі Договору факторингу № 25.07/24-Ф від 25.07.2024 (т. 1, а.с. 47).
Позивачем відповідно до умов кредитного договору нараховано проценти за 123 календарні дні (за період з 25.07.2024 по 24.11.2024) в сумі 25 700,85 грн.
Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25 листопада 2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Реєстраційні дії щодо зміни найменування поведені державним реєстратором Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10 грудня 2024 року, що підтверджується відповідною випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № 1000681070010062201 від 10 грудня 2024 року.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать про доведеність позивачем укладання договору про надання споживчого кредиту та додаткової угоди до договору між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 . Натомість, доводи відповідача про неукладення кредитного договору є припущеннями, які не підтверджуються належними доказами та відповідно не спростовують доказів, поданих позивачем на підтвердження укладання договору. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного кредитним договором. Відтак, позивач як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів та сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Разом з тим, в даному випадку визначений ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у вказаному вище договорі розмір процентів є непропорційно високим та призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника (споживача). І суд прийшов до висновку про зменшення розміру нарахованих відсотків до 10 500,00 грн та часткового задоволення позову в розмірі 21 000 грн. А оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково у розмірі 38,30%, судом стягнуто з відповідача на користь позивача понесений ним судовий збір в сумі 927,78 грн. Також, враховуючи наведені обставини, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову, часткове задоволення позову, суд зменшив заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу позивача до 3 000 грн, та застосувавши пропорційний розподіл за правилами частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, стягнув з відповідача на користь позивача 1 149 грн таких витрат.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції зазначив, що така подана представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» - Коротченко Д.С. А оскільки рішенням Богородчанського районного суду від 23.01.2026 у цій справі суд вже вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, то за відсутності невирішеного питання, передбаченого статтею 270 ЦПК України, ухвалення додаткового рішення є неможливим.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками щодо часткового задоволення позову, однак не може погодитися із висновками щодо відмови в ухваленні додаткового рішення, з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі № 628.1475.19 (провадження № 61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону,вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Встановлено, що Договір № 7327174 про надання споживчого кредиту від 30.11.2023 та Додаток № 1 до нього підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С5830» ОСОБА_1 , Паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «FE2226» ОСОБА_1 30.11.2023, а Додаткова угода до Договору № 7327174 про надання споживчого кредиту, Додаток №1 та Паспорт споживчого кредиту до укладення додаткової угоди підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С6679» Пилип`юком А.С. 03.12.2023.
Кредитні кошти перераховано на вказаний у зазначеному Договорі рахунок позичальника № НОМЕР_1 (п. 2.1 Договору), що підтверджується наданою на запит суду 09.05.2025 АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про те, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_1 , на яку 30 листопада 2023 року здійснено переказ коштів: 30.11.2023 на суму 500 грн та 03.12.2023 на суму 10 000 грн (т. 1, а.с. 210).
Щодо доводів апелянта-відповідача про те, що він не укладав вищевказаний кредитний договір, невідомі особи, незаконно використовуючи його особисті дані, окрім списання грошових коштів шахрайським шляхом здійснили й оформлення вказаного кредиту, про що він звертався до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою, однак суд не надав таким доказам належної оцінки, то апеляційний суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою про те, що в період часу з 12.31 год 03.12.2023 по 13.20 год 04.12.2023 невідома особа шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки здійснила викрадення грошових коштів із банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на суму 27 939 грн та із банківської карти АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_3 у сумі 42 390 грн, що підтверджується витягом з ЄРДР № 12023091010003697 від 05.12.2023 (т. 2, а.с. 39).
Згідно матеріалів кримінального провадження 02.12.2023 о 16:13 ОСОБА_1 написали на «Вотсап» із невідомого номера (Монголія), запропонувавши підробіток, на що він погодився. Кілька днів виконував завдання, а тоді надіслав невідомій особі реквізити свої банківських карток в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Універсал Банк», а також перейшов по пересланому йому невстановленою особою посиланні і ввів дані своїх банківських карток та свої дані. Після чого відбулося списання коштів із його банківських карток в АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Універсал Банк» на загальну суму 70 329,00 грн.
Про реєстрацію вищевказаного кримінального провадження ним повідомлено у переписці банку (т. 2, а.с. 32).
Разом з тим, доказів того, що відповідачем не укладався вказаний кредитний договір і він не отримував кредитні кошти в сумі 10 500, 00 грн, що він не передавав свої дані для укладення кредитного договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 30.11.2023, що йому не належить зазначений номер телефону чи такий на той час втрачений останнім не надано.
Повідомлення про кримінальне правопорушення від 04.12.2023 не містить відомостей про отримання кредиту 30.11.2023.
Викрадення грошових коштів із банківських карток АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Універсал Банк» не доводить факт неукладення позивачем кредитного договору, як і факт того, що договір було укладено іншими особами.
Відтак, стороною відповідача не спростовано факт укладення вищевказаного кредитного договору.
Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що матеріали справи свідчать про доведеність позивачем укладання договору про надання споживчого кредиту та додаткової угоди до договору між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 . Відтак, позивач як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів та сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості.
Доводи апелянта – представника відповідача таких висновків не спростовують, зводяться до незгоди з таким.
Що стосується нарахування відсотків за користування кредитом та доводів апелянта-позивача про безпідставність зменшення судом суми стягнення таких, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту.
Згідно наданого позивачем розрахунку станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору складає 10 500,00 грн – тіло кредиту; 44 425,25 грн - нараховані проценти.
Суд вважає, що розмір процентів, які просить стягнути позивач з відповідача не є співмірним тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (розмір відсотків більш ніж у чотири рази перевищує тіло кредиту) за користування коштами.
У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).
Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками – фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 зазначено, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів ОСОБА_1 щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Також стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023, відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% .
З огляду на зазначене, враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за відсотками за кредитним договором у розмірі 44 425,25 грн в розрахунку 1,99% в день суперечить вищевказаним вимогам Закону України «Про споживче кредитування», принципам розумності та добросовісності, не є співрозмірною сумі кредиту за вказаними договором, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір процентів за вказаним договором необхідно зменшити до розміру тіла кредиту у сумі 10 500,00 грн.
Доводи апеляційної скарги позивача правильності вказаних висновків суду не спростовують, фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції.
Разом з тим, що стосується відмови місцевого суду в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
З матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2026 року через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача – адвоката Коротченко Д.С. про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просила стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 3 830,00 грн, оскільки позов задоволено частково у розмірі 38,30%.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1 – адвокатом Коротченко Д.С. надано копії ордеру на представлення інтересів ОСОБА_1 в Богородчанському районному суді, Договору про надання правничої допомоги від 24.07.2025, акту від 07.08.2025 приймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання правничої допомоги від 24.07.2025 на суму 10 000,00 грн.
При цьому, в заяві про скасування заочного рішення суду від 09 липня 2025 року нею було заявлено орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн. Зазначено, що докази таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Вирішуючи вказану заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що така подана представником ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», рішенням від 23.01.2026 якому суд вже вирішив питання про судові витрати.
З огляду на викладене, ухвалу Богородчанського районного суду від 05 березня 2026 року про відмову в ухваленні додаткового рішення слід скасувати, постановити нове судове рішення.
Оскільки рішенням Богородчанського районного суду від 23.01.2026 позовні вимоги задоволено частково у розмірі 38,30%, відмовлено в розмірі 61,70%, відповідач має право на стягнення з позивача понесених ним витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно вимог ч.ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23), від 12 серпня 2025 року у справі № 639/419/24 (провадження № 61-4135св25), від 20 серпня 2025 року у справі № 758/2247/24 та інших вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції, дійшов висновку, що докази, які є у матеріалах справи, не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи часткове задоволення позову, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, принцип розумності судових витрат, критерій їх реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, необхідності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку про зменшення таких до 3 000,00 грн, та пропорційно до відмовлених вимог позову в розмірі 61,70% стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 1 851,00 грн.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 грудня 2025 року ухвалено з додержанням норм процесуального права, підстав для його скасування за доводами апеляційних скарг немає.
Ухвалу Богородчанського районного суду від 05 березня 2026 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Коротченко Дарії Сергіївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 1 851 грн 00 коп. витрат на професійну правову допомогу в суді першої інстанції.
За вимогами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, судове рішення у ній в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та представника ОСОБА_1 – адвоката Коротченко Дарії Сергіївни на рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2026 року залишити без задоволення.
Рішення Богородчанського районного суду від 23 січня 2026 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Коротченко Дарії Сергіївни на ухвалу Богородчанського районного суду від 05 березня 2026 року задовольнити частково.
Ухвалу Богородчанського районного суду від 05 березня 2026 року скасувати, постановити нове судове рішення.
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Коротченко Дарії Сергіївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (03150, місто Київ, вул. Загородня, 15 офіс 118/2, код ЄДРПОУ 44559822) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 1851 (одну тисячу вісімсот п`ятдесят одну) грн 00 коп. витрат на професійну правову допомогу в суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин
Судді: В.М. Луганська
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 21 квітня 2026 року.