П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м. Київ

Справа №752/12179/24
Провадження: № 22-ц/824/8466/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мазура Ю. Ю.,
у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, заінтересовані особи: Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Кредитна спілка «Тринадцята зарплата», ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеною скаргою, яка обгрунтована тим, що на виконанні в Ірпінському відділі ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебував виконавчий лист, виданий Голосіївським районним судом м. Києва 25.05.2010 у справі № 2-1383 (виконавче провадження № НОМЕР_1) про стягнення з ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Тринадцята зарплатня» заборгованості у розмірі 2585668,75 грн. У зв`язку з невиконанням боржником, ОСОБА_4 , рішення суду 13.04.2021 року, державним виконавцем Бучанського МВДВС Кушніренком В. В. було винесено постанову про арешт та опис належної на праві власності боржнику земельної ділянки, кадастровий номер 3210945300:01:079:0121, площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 05.05.2021 відбувся аукціон з продажу зазначеного арештованого майна боржника. Протоколом проведення електронних торгів № 537227 від 05.05.2021 переможцем прилюдних торгів з продажу вищевказаного майна боржника оголошено ОСОБА_2 та зобов`язано сплатити ціну продажу вказаного майна до 20.05.2021 року. 17.05.2021 року Ірпінським міським судом Київської області у справі № 367/3454/21 про забезпечення позову постановлено ухвалу про зупинення публічних торгів з продажу вищевказаного майна боржника. В подальшому, державним виконавцем на виконання ухвали Ірпінського міського суду Київської області зупинено виконавче провадження № НОМЕР_1. Тобто, переможець торгів, ОСОБА_2 , до даного часу не отримала акт про передачу проданого на публічних торгах майна боржника. 23.04.2024 у відповідь на запит представника ОСОБА_2 Ірпінським відділом ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомлено про те, що 03.08.2023 до канцелярії Відділу надійшла заява від ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_4 07.08.2023 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, ОСОБА_1 , який 03.08.2023 звертався до відділу ДВС у Бучанському районі з проханням закінчити виконавче провадження, є сином померлої ОСОБА_4 . 20.12.2022 ОСОБА_1 подав до Ірпінської міської державної нотаріальної контори заяву про вступ у спадщину померлої ОСОБА_4 .
Ураховуючи викладене, просила суд скасувати постанову державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.08.2023 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 25.05.2010 на виконання рішення по цивільній справі № 2-1383/10.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Скасовано постанову державного виконавця Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.08.2023 про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 25.05.2010 на виконання рішення по цивільній справі № 2-1383/10..
Не погодившись із таким судовим рішенням,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалу суду просив скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні скарги. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки його доводам про відсутність у ОСОБА_2 права на оскарження постанови державного виконавця.
Посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі №233/4365/18, скаржник наголошує, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником майна є боржник, а продавцями, які мають право на його примусовий продаж, виступають державна виконавча служба та організатор електронних торгів, тоді як покупцем є переможець торгів. Виходячи з наведеного, сторонами такого договору є державна виконавча служба та організатор електронних торгів як продавці, і переможець торгів як покупець.
Отже, на думку скаржника, переможець прилюдних електронних торгів щодо майна боржника не є учасником виконавчого провадження і, відповідно, не наділений правом оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 не набула статусу покупця за договором купівлі-продажу майна боржника, оскільки не сплатила визначену ціну продажу, не отримала акт про проведення електронних торгів та свідоцтво про придбання майна.
Також, він посилається на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року у справі №367/3454/21, якою задоволено заяву про забезпечення позову та зобов`язано ДП «Сетам» зупинити продаж арештованого майна, земельної ділянки кадастровий номер 3210945300:01:079:0121 (м. Буча, вул. Києво-Мироцька, 17-А, лот №475440), а також заборонено вчиняти будь-які дії щодо складання та видачі акта про реалізацію майна, видачі свідоцтва про придбання, реєстрації права власності, відчуження, обтяження чи передачі майна в користування.
Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року у справі №752/11986/21 визнано протиправними дії державного виконавця Кушніренка В. В. щодо підготовки заявки на передачу зазначеної земельної ділянки на реалізацію через ДП «Сетам», а також дії начальника відділу Мазур А. В. щодо її підписання та направлення. Отже, на думку скаржника, ОСОБА_2 не є учасником виконавчого провадження і не є переможцем електронних торгів.
Також, звертає увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги пропуск ОСОБА_2 десятиденного строку на оскарження постанови державного виконавця, оскільки вона з травня 2021 року не виявляла зацікавленості в ході виконавчого провадження, а лише 19 квітня 2024 року її представником було направлено до органу ДВС запит про надання інформації щодо стану виконавчого провадження.
Також, повідомив суд про те, що він не подавав заяви про прийняття спадщини, оскільки така заява була подала його сестрою, ОСОБА_5 , яка не була залучена до участі у справі. При цьому, суд першої інстанції не витребував копію спадкової справи, а висновок про подання заяви про вступ у спадщину зробив на власних припущеннях, без належного дослідження доказів.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Від ОСОБА_6 (заінтересована особа) надійшла заява про розгляд справи без його участі, при цьому, ухвалу Голосіївського районного суду вважав обґрунтованою та просив її залишити без змін.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Адвокат Конц О. М. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав їх необґрунтованими. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що вона, ОСОБА_2 , є належним учасником виконавчого провадження, оскільки є переможцем електронних торгів та розглянув таку скаргу по суті.
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на таке.
Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Ч. 1 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Положеннями ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_2 посилалась на те, що вона є стороною виконавчого провадження, оскільки за результатами електронних торгів вона стала переможницею у процедурі продажу арештованого майна - земельної ділянки, яка належала на праві власності боржниці, ОСОБА_4 . На її переконання, сам факт перемоги в торгах надає їй право брати участь у виконавчому провадженні та оскаржувати дії виконавця.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 зазначено, що придбання майна за результатами електронних торгів є особливою формою договору купівлі-продажу, за якою покупцем вважається особа, що не лише виграла торги, але й виконала усі необхідні юридично значущі дії, сплатила повну вартість майна та отримала відповідний акт (свідоцтво) про придбання. Саме з цього моменту в такої особи виникає право власності на майно, і відповідно, правосуб`єктність.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 сплатила повну вартість майна чи отримала документ, який би засвідчував факт переходу права власності до неї. З наведеного можна дійти висновку, що її участь в торгах не перейшла в юридично завершену угоду, а сам процес реалізації арештованого майна не був доведений до свого логічного завершення - передачі майна у власність переможцю. Відповідно, на даному етапі не можна стверджувати про те, що у ОСОБА_2 виник правовий статус покупця, та як наслідок і правове становище, необхідне для набуття процесуальних прав у виконавчому провадженні.
Додатково, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги ухвали, які мають суттєве значення для правильного вирішення питання. 
Так, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.05.2021 року у справі №367/3454/21 було прямо зобов`язано державного виконавця зупинити продаж арештованої земельної ділянки, а ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2022 у справі №752/11986/21 визнано протиправними дії виконавця щодо підготовки заявки та супровідних документів для реалізації цієї ж земельної ділянки через електронну систему СЕТАМ.
Колегія суддів відмічає, що наведені вище судові рішення про забезпечення позову мали прямий заборонний характер щодо будь-яких дій, пов`язаних із відчуженням цього майна, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для продовження процедури реалізації об`єкта і, тим більше, для оформлення права власності на нього.
Вищевикладене свідчить про те, що угода купівлі-продажу фактично не відбулася, а отже, право власності у переможця торгів не виникло. У зв`язку з цим, особа, яка претендує на статус учасника виконавчого провадження, не може ґрунтувати свої вимоги виключно на факті участі у торгах без завершення передбаченої законом процедури оформлення прав. 
Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, у разі відсутності прямого регулювання правовідносин законом, суд застосовує аналогію закону, а за її неможливості, аналогію права, виходячи із загальних засад цивільного судочинства. До таких засад належить принцип законності, процесуальної економії, змагальності сторін, доступу до правосуддя для осіб, які мають на це право, а також недопущення зловживання процесуальними правами.
Згідно з частиною 1 статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця, якщо вважають, що такими порушено їхні права чи свободи.
Як зазначено вище, частина 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до суду сторонами виконавчого провадження, іншими його учасниками або особами, інтересів яких це стосується. 
При цьому, частиною 1 статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік учасників виконавчого провадження, до яких належать: виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушено - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як убачається з наведеного, переможець електронних торгів не належить до жодної з категорій, прямо визначених у статті. Тобто, ОСОБА_2 не підпадає під законодавче визначення учасника виконавчого провадження, якщо вона не набула права власності на майно шляхом виконання усіх передбачених законом дій (сплати вартості майна та отримання відповідного акта/свідоцтва про придбання).
Отже, відповідно до частини 1 статті 448 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження за скаргою, якщо встановлює, що вона подана особою, яка не наділена процесуальним правом на звернення зі скаргою відповідно до вимог закону. 
Йдеться, зокрема, про випадки, коли скаржник не є стороною або іншим учасником виконавчого провадження, які прямо визначені у законодавстві як такі, що мають право оскаржувати дії чи бездіяльність виконавця.
При цьому, ч. 4 ст. 448 ЦПК України передбачає, що у разі подання скарги особою, яка не є стороною виконавчого провадження, суд, встановивши цю обставину вже на етапі розгляду справи, не може продовжувати розгляд скарги по суті, а зобов`язаний повернути її заявнику без розгляду. Така норма є процесуальною гарантією, яка унеможливлює розгляд скарг осіб, що не мають відповідного юридичного статусу у межах виконавчого провадження.
Колегія суддів відмічає, що зміст цієї норми відповідає загальним засадам цивільного судочинства, зокрема, принципу доступу до правосуддя виключно для осіб, які мають на це законні підстави. І навпаки, запобігає розгляду скарг від осіб, які фактично не є суб`єктами правовідносин, що виникають у процесі виконання судових рішень, і таким чином, не можуть бути носіями прав чи обов`язків, які могли б бути порушені діями чи бездіяльністю виконавця.
У даному випадку, ураховуючи, що ОСОБА_2 не є стороною чи іншим учасником виконавчого провадження у розумінні статей 14 і 74 Закону України «Про виконавче провадження», вона не мала правових підстав звертатися зі скаргою на дії державного виконавця. Відтак, суд був зобов`язаний застосувати положення частини 4 статті 448 ЦПК України і повернути скаргу без розгляду, не переходячи до оцінки її змісту по суті.
В той же час, колегія суддів звертає увагу на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 753/21163/24, відповідно до яких розгляд скарги на дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця становить завершальну стадію судового процесу - стадію виконання судового рішення. Такий розгляд є частиною провадження у справі, що охоплює комплекс процесуальних дій учасників і має правові наслідки щодо фактичного виконання або невиконання рішення суду.
Судові акти, ухвалені за результатами такого розгляду, підлягають апеляційному та касаційному оскарженню відповідно до статей 353 та 389 ЦПК України. Ухвала суду, постановлена за наслідками розгляду скарги на дії виконавця, не є суто процесуальним рішенням, а має вирішальне значення для забезпечення виконання рішення суду.
У зв`язку з цим положення глави 1 розділу VІ ЦПК України ("Апеляційне провадження") застосовуються й до таких ухвал, оскільки терміни «рішення суду», «судове рішення» та «ухвала суду» вживаються в значенні актів, що мають юридичну силу для руху справи. Відповідно до статті 379 ЦПК України, скасування ухвали суду можливе лише у разі необхідності продовження розгляду справи по суті. Однак у даній категорії спорів (щодо дій виконавців) розгляд скарги за своїм характером є остаточним, а відтак передбачене законодавством направлення справи для "продовження розгляду" - не допускається.
Правова позиція про неможливість скасування ухвали суду першої інстанції з поверненням справи для повторного розгляду підтверджується і постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 643/5556/14-ц (провадження № 61-11131сво19). Виходячи з цього, апеляційний суд, виявивши недоліки в мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції, не може повернути справу на новий розгляд, а повинен самостійно надати належну правову оцінку обставинам справи та усунути виявлені помилки.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду вищенаведені правові висновки Верховного Суду, а також ураховуючи, що суд першої інстанції при прийнятті скарги не здійснив належної перевірки її відповідності законодавчим вимогам, чим допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання по суті, колегія суддів доходить висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про повернення скарги ОСОБА_2 без розгляду на підставі частини 4 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України.
Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи. Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у разі повернення скарги без розгляду з підстав, передбачених частиною 4 статті 448 ЦПК України, а саме, у зв`язку з відсутністю у скаржника процесуального статусу учасника виконавчого провадження, відпадає необхідність у розгляді інших аспектів, зокрема, питання дотримання строків звернення зі скаргою.
Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції мав можливість витребувати матеріали спадкової справи або виконавчого провадження для належної оцінки обставин справи. Втім, вирішення цього питання також підлягає оцінці виключно в межах розгляду скарги по суті, а не на етапі з`ясування процесуальної правоздатності скаржника. 
У даному випадку, коли колегія суддів дійшла висновку про поверненню скарги без розгляду, надання оцінки іншим процесуальним діям суду не є обов`язковими, оскільки предмет спору не переходить у площину розгляду по суті.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2025 року скасувати, скаргу ОСОБА_2 повернути без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України. 

Повне судове рішення складено 13 березня 2026 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура