ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/67/26

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейчді Бейкері Іст» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» про стягнення 304111 грн 77 коп., 

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Ейчді Бейкері Іст», через систему «Електронний суд», звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» (далі – відповідач) про стягнення 74722 грн 55 коп. 3% річних, 229389 грн 22 коп. інфляційних втрат та відшкодування судових витрат, які складаються із сплаченого судового збору, 132000 грн. витрат на правову допомогу.
Позов мотивовано порушенням відповідачем обов`язку щодо проведення розрахунку за отриманий від позивача товар за договором поставки №9 від 25.03.2024 року, що встановлено рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.04.2025 року у справі № 925/90/25, яке набрало законної сили.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 925/67/26 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, без виклику, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Відповідач в особі представника подав, через систему «Електронний суд», 23.01.2026 року відзив на позовну заяву (вх. № 1155/26, а.с. 63-64), в якому просив відмовити у задоволенні позову, враховуючи неналежність розрахунку позивачем заявлених до стягнення 3% річних, інфляційних втрат.
Представник позивача подав, через систему «Електронний суд», 23.01.2026, 27.01.2026 року відповідь на відзив, заяву (вх. № 1174/26, а.с. 58-59, вх. №1378/26, а.с. 68-69) за змістом яких заперечив твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, зауважив на правильності проведених ним розрахунків, просив позов задовольнити повністю, відшкодувати позивачу понесені витрати.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши надані сторонами відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заяву, наявні у справі № 925/67/26 письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.
25.03.2024 року між Товариством з додатковою відповідальністю “Запорізький Хлібозавод № 5”, як постачальником (в подальшому 12.06.2025 року змінено назву на Товариство з додатковою відповідальністю «Ейчді Бейкері Іст») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат», як покупцем, укладено договір поставки № 9, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця товар, визначений у п. 1.2. цього договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар.
Відповідно до п. 1.2. договору, товаром за даним договором є харчові продукти, за номенклатурою, у кількості та за ціною, що визначається в додатку № 1 до даного договору “Специфікація” ( далі - Товар та/або харчові продукти). Кожна окрема партія товару, строки постачання, порядок фасування та/або пакування визначається в заявках відповідача та видаткових накладних на кожну окрему партію товару. Видаткові накладні формуються за заявками відповідача, які узгоджуються засобами зв`язку, які визначені в розділі 13 даного договору або інші засоби зв`язку представників сторін.
Згідно із п. 2.2. договору, розрахунки за цим договором між позивачем і відповідачем здійснюються у строк 21 банківський день з моменту отримання Товару відповідачем, підписання видаткових накладних.
Сторонами у п. 1.6 договору погоджено умову про те, що доставка Товару здійснюється власним або найманим транспортом за рахунок позивача в місця доставки, що вказуються відповідачем в заявках.
Приймання-передача Товару оформлюється видатковою накладною в момент передачі товару відповідачу (за умови, якщо у відповідача не виникає об`єктивної підозри, щодо якості Товару), яка підписується уповноваженими представниками Сторін в 2-х оригінальних примірниках: 1 примірник – відповідачу, 1 примірник - позивачу та товарно-транспортною накладною (п. 4.2 Договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей).
Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до "31" грудня 2024 року включно, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення , за умови надання платіжних документів у межах дії Договору. Після закінчення терміну дії цього договору звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння. За згодою Сторін дія цього договору може бути продовжена ( п. 10.1. договору).
На виконання договору поставки № 9 від 25.03.2024 року позивачем поставлено товар на загальну суму 6517725 грн 58 коп, який прийнятий відповідачем, але частково оплачений на суму 4093230 грн 83 коп, відповідачем не оплачено станом на 22.01.2025 року на суму 2424494 грн 75 коп.
У зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки № 9 від 25.03.2024 року, позивач 29.01.2025 року звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 2424494 грн 75 коп., а також 319 851 грн 29 коп. пені, 36 666 грн 33 коп. 3 % річних нарахованих станом на 14.11.2024 року, 151 138 грн 04 коп. інфляційних втрат нарахованих за період червень-жовтень 2024 року, 121 224 грн 74 коп. штрафу.
Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.04.2025 року, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 року у справі №925/9/25 позовні вимоги позивача задоволено повністю, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат» - 2424494 грн 75 коп. боргу, 319 851 грн 29 коп. пені, 36 666 грн 33 коп. 3 % річних, 151 138 грн 04 коп. інфляційних втрат, 121 224 грн 74 коп. штрафу, 45800 грн 63 коп судового збору, 30000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Із платіжних інструкцій: № 4252 від 10.04.2025 року на суму 100000 грн, №4446 від 22.04.2025 року на суму 100000 грн. №8809 від 25.11.2025 року на суму 200000 грн, №9258 від 16.12.2025 року на суму 2729175грн. 78 коп вбачається, що відповідачем сплачено на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 04.04.2025 року на користь позивача загалом 3129175 грн 78 коп. (а.с.22-25).
На підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за період прострочення сплати заборгованості у розмірі 2575632 грн 79 коп (2424494 грн 75 коп. борг+151 138 грн 04 коп. інфляційні втрати) позивач нарахував відповідачу до сплати 229389 грн 22 коп. інфляційних втрат за період грудня 2024-жовтня 2025 року та на суму 2424494 грн 75 коп. боргу- 74722 грн 55 коп. 3% річних за період 15.11.2025-16.12.2025 року.
Отже, предметом позову у справі, що розглядається, є вимога позивача про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних заявлених у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання, що підтверджено рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.04.2025 року у справі №925/90/25, яке набрало законної сили.
Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі –ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
У справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 9 від 25.03.2024 року, що встановлено рішенням Господарського суду Черкаської області від 04.04.2025 року у справі №925/90/25 про стягнення заборгованості у розмірі 2424494 грн 75 коп,, а також нарахованих 3% річних інфляційних втрат, пені, штрафу, яка повністю сплачена відповідачем у період 10.04.2025-16.12.2025 року.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг проти України», а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
З огляду на зазначене суд, встановивши, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов`язанням, приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошового зобов`язання, яке відповідач належним чином не виконував на суму 2575632 грн 79 коп, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми боргу, які входять до складу грошового зобов`язання.
Вимога позивача про стягнення спірної суми 3% річних, інфляційних втрат відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України, її розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно, з урахуванням фактичної заборгованості, встановленої рішенням суду у справі № 925/90/25 та її частковим погашенням відповідачем 10.04.2025 року на суму 100000 грн, 22.04.2025 року на суму 100000 грн. 25.11.2025 року на суму 200000 грн, 16.12.2025 року на суму 2729175грн. 78 коп, наступним періодом користування відповідачем коштами.
Суд враховує, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17). Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (аналогічний висновок викладено і у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Відтак позовні вимоги суд визнає обґрунтованими, доказаними і такими, що підлягають задоволенню повністю.
Заперечення проти позову відповідача, наведені в його відзиві на позов, з урахуванням встановлених обставин справи суд вважає такими, що суперечать відповідним нормам цивільного і господарського законодавства, якими врегульовуються спірні правовідносини сторін, умовам укладеного ними Договору, є необґрунтованими і недоведеними, тому з цих підстав суд їх відхиляє.
Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:
позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) – на будь якій стадії судового процесу;
учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);
належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);
обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);
достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);
наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);
учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладених обставин справи та наведених норм законодавства суд спірні вимоги позивача про стягнення 74722 грн 55 коп. 3% річних та 229389 грн 22 коп інфляційних втрат за відповідний період прострочення сплати основної заборгованості вважає обґрунтованими і позов задовольняє повністю.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує наступне.
У позові позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат у виді сплаченого судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, позов суд задовольнив повністю.
Платіжною інструкцією №419 від 14.01.2026 року позивачем сплачено 4561 грн. 68 коп. судового збору за подання позову.
Обґрунтовуючи розрахунок судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, представник позивача адвокат Носова П.І. надала суду копії: договору про надання правової допомоги №5-АП від 18.09.2017 року, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький хлібзавод № 5" з Адвокатським об`єднанням "Калниш, Носова і партнери", Додаткових угод від 30.11.2020, 29.12.2023, 14.01.2026 року до договору про надання правової допомоги №5-АП від 18.09.2017 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №111384 від 30.08.2017 року; Акту прийому-передачі виконаних послуг (наданих послуг) на суму 2000грн; платіжної інструкції №741від 26.01.2026 року про сплату позивачем на користь Адвокатського об`єднання "Калниш, Носова і партнери" 2000 грн. оплати за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги №5-АП від 18.09.2017 року.
Із наданих документів вбачається, що 18.09.2017 року між позивачем – Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький хлібзавод № 5", в подальшому перейменованого на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ейчді Бейкері Іст», як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням "Калниш, Носова і партнери" укладено договір надання правової допомоги №5-АП (а.с.43-45), в якому сторони погодили зокрема наступне:
п. 1.1. - адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати усіма законними методами та способами юридичну (правову) допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором;
п.4.7. – за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної сторони. В акті вказуються обсяг наданої юридичної допомоги і її вартість;
п. 9.1.- договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020 року.
Додатковими угодами від 30.11.2020 та від 29.12.2023 року (а.с. 45 на звороті-46) продовжено дію договору. 
Додатковою угодою від 14.01.2026 року(а.с. 71) сторони погодили виконання робіт: підготовка позовної заяви про стягнення штрафних санкцій з контрагентом клієнта – ТОВ «Черкаський м`ясокомбінат» та погодинні ставки представників Адвокатського об`єднання: 
Ставка представника - 500 грн. за 1 робочу годину 
Ставка представника за участь в одному судовому засіданні - 4 000 грн. 
26.01.2026 року між адвокатським об`єднанням та позивачем складено та підписано Акт прийому-передачі виконаних послуг (наданих послуг) (а.с.71 на звороті) з якого вбачається, що вартість наданих послуг за цим актом становить 2000 грн. та складається з наступного: підготовка позовної заяви з розрахунком штрафних санкцій: Кількість витраченого часу представником – 4 робочих годин. Ставка представника грн./год. - 500грн. Разом - 2000 грн. Акт підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками без зауважень до адвокатських послуг.
Платіжною інструкцією №741 від 26.01.2026 року (а.с. 72) позивачем на користь Адвокатського об`єднання "Калниш, Носова і партнери" сплачено 2000 грн. з призначенням платежу «за юридичну (правову) допомогу згідно Договору №5-АП від 18.09.2017 року».
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом враховано, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Відтак, суд приходить до переконання, що наявні в матеріалах справи докази надання позивачу професійної правничої допомоги у даній справі, з урахуванням погоджених розцінок за послуги з надання правничої допомоги, умов Договору про надання правової допомоги №5-АП від 18.09.2017 року,з урахуванням укладених до нього додаткових угод від 
30.11.20, 29.12.2023,26.01.2026 року їх фактичної сплати позивачем дають суду достатні підстави для покладення витрат позивача на отримання правничої допомоги на сторону відповідача.
На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 4561 грн. 68 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн., а разом 6561 грн. 68 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255-256 ГПК України, господарський суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський м`ясокомбінат», ідентифікаційний код юридичної особи 44785285, місцезнаходження: 18029, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Панченка Олексія, буд. 15, кв. 512 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейчді Бейкері Іст», ідентифікаційний код юридичної особи: 05465672, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Ігорівська, буд.11, літ. Б - 74722 грн 55 коп. 3% річних, 229389 грн 22 коп. інфляційних втрат, 6561 грн. 68 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено 11.03.2026 року.

Суддя В.М. Грачов