ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. В`ячеслава Чорновола, 29/32, м. Кропивницький, 25006, 
тел. (0522) 30-10-22, 30-10-23, код ЄДРПОУ 03499951,
e-mail: inbox@kr.arbitr.gov.ua, web: http://kr.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року		Справа № 912/3101/25	

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління механізації та транспорту Трансбуд" (вул. Преображенська, буд. 5, оф. 1, м. Одеса, 65082)
до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150) в особі філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Санаторна, буд. 12/1, м. Київ, 02099)
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:
Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (вулиця Центральна, будинок, 41, село Глодоси, Новоукраїнський р-н, Кіровоградська обл., 27110)
Державної служби геології та надр України (вул. Антона Цедіка, 16, м. Київ, 03057)
Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України (вул. М. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008)
про вилучення земельної ділянки комунальної власності з постійного користування, припинення права користування, скасування запису та скасування рішення,
секретар судового засідання - Коваленко Т.А.,
представники сторін:
від позивача - Кучерява К.Л., адвокат, ордер серія АІ № 2071461 від 09.12.25, режимі відеоконференцзв`язку,
від відповідача - Кібарова Н.Г., начальник юридичного відділу, довіреність від 13.11.25, режимі відеоконференцзв`язку,
від третьої особи 1 - участі не брали;
від третьої особи 2 - участі не брали;
від третьої особи 3 - участі не брали,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління механізації та транспорту Трансбуд" (далі- ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд") до Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" АТ "Українська залізниця") про вилучення земельної ділянки комунальної власності з постійного користування, припинення права користування, скасування запису та скасування рішення.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд" зазначає, що оскільки зазнає порушення його прав як законного та легітимного надрокористувача звертається до суду про вилучення такої земельної ділянки з постійного користування.
Ухвалою від 15.12.2025 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 30.12.2025.
Протокольною ухвалою від 30.12.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 03.02.2026.
31.12.2025 АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" АТ "Українська залізниця" подано відзив на позовну заяву.
06.01.2026 ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд" подано відповідь на відзив.
У судовому засіданні 03.02.2026 позивачем заявлено усне клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.
Ухвалою від 03.02.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду, задоволено усне клопотання позивача про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача та відкладено підготовче засідання у справі до 17.02.2026.
13.02.2026 Державної служби геології та надр України подано пояснення щодо позову.
16.02.2026 Глодоською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області подано заяву відкладення підготовчого засідання.
17.02.2026 ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд" клопотання про відкладення підготовчого засідання.
17.02.2026 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 03.03.2026. 
Ухвалою від 03.03.2026 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України на його правонаступника - Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України та відкладено підготовче засідання до 17.03.2026.
Ухвалою від 17.03.2026 господарським судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 19.03.2026 та визначено резервну дату судового засідання - 24.03.2026.
Протокольною ухвалою від 24.03.2026 оголошено перерву судовому засіданні до 07.04.2026.
Протокольною ухвалою від 07.04.2026 оголошено перерву судовому засіданні до 10.04.2026.
У судовому засіданні 10.04.2026 представники третіх осіб не брали участі, про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
З огляду на викладене, господарський суд розглядає справу в судовому засіданні 10.04.2026 за відсутності представників третіх осіб та за наявними матеріалами справи.
У судовому засіданні 10.04.2026 досліджено докази.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив таке.
07.02.2023 за результатами аукціону №SUE001-UA-20230123-78527 щодо продажу спеціального дозволу на користування надрами - Перлівське (Адабаське) родовище, що розташоване на відстані близько 2,5 км на північний схід від с. Войнівка в Новоукраїнському районі Кіровоградської області, вид корисної копалини: граніт, вид користування надрами та строк, на який надається дозвіл: видобування - 20 років, переможцем визначено ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд".
ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд" (далі – Позивач, Надрокористувач) є власником спеціального дозволу на користування надрами №6679 від 03.03.2023, наданого з метою видобування граніту Перлівського (Адабаського) родовища площею 23 га, що розташовується 2,5 км на північний схід с. Войнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в якості сировини для виробництва щебеню для облаштування баластного шару залізничної колії та для будівельних робіт, а також для виробництва каменю бутового; відсіви дроблення після збагачення - для будівельних робіт та для щебеневих і гравійних основ і покриттів автомобільних доріг, строком на 20 років (далі -Спецдозвіл №6679) (т. 1 а.с. 20-21).
Перлівське (Адабаське) родовище розташовується на земельній ділянці за кадастровим номером 3524084300:02:000:8002, цільове призначення: 11.01. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, площа: 51,6412, власник: Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, номер запису про речове право: 45248415 (т. 1 а.с. 15-15 з обороту).
19.03.2009 на підставі розпоряджень голови Новоукраїнської районної державної адміністрації №712-р від 04.07.2008 та №1135-р від 23.10.2008 спірна земельна ділянка була передана ДП "Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України" в постійне користування (т. 1 а.с. 16-17), на підтвердження чого відділом Держкомзему у Новоукраїнському районі Кіровоградської області видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №15677.
З відомостей, відображених в Інформаційній довідці Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку за кадастровим номером 3524084300:02:000:8002 від 06.03.2023 вбачається що остання перебуває у постійному користуванні відповідача, АТ "Українська залізниця" на праві постійного користування (дата державної реєстрації права в державному реєстрі прав - 22.11.2021, номер запису про право 45248671) (т. 1 а.с. 16-17).
28.03.2023 листом №42/4 з метою забезпечення можливості провадити господарську діяльність з видобування корисних копалин після отримання Спецдозволу №6679, позивач з вернувся до органу місцевого самоврядування, що є власником земельної ділянки за кадастровим номером 3524084300:02:000:8002 з клопотанням щодо оформлення належним чином право користування земельною ділянкою для потреб, пов`язаних з надрокористування, зокрема надання дозволу на розробку технічної документації і з землеустрою для укладання договору оренди частини земельної ділянки (т. 1 а.с. 18-19 з обороту).
Обґрунтовуючи позовні вимоги ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд" посилається на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2024, залишену в силі постановою Верховного Суду від 01.10.2024 у справі №910/3884/23, де зокрема зазначено: "Отже, в даному випадку, в силу положень ст. 149 Земельного кодексу України в редакції Закону № 2805-ІХ від 01.12.2022 - після отримання відповідною особою спеціального дозволу на користування надрами, земельна ділянка на якій здійснюватиметься видобування корисних копалин, в будь-якому разі підлягає вилученню з постійного користування у попереднього землекористувача, якому вона була надана саме для реалізації його права надрокористувача та з таким цільовим призначенням, та переданню в постійне користування надрокористувачу."
Спірна земельна ділянка надавалася відповідачу у постійне користування для реалізації його права як надрокористувача здійснювати видобування граніту Перлівського (Адабаського) родовища грантів на підставі спеціального дозволу на користування надрами № 4503 від 21.11.2007 із терміном дії до 03.06.2016, назва об`єкта надрокористування - Перлівське (Адабаське) родовище; корисна копалина - граніт; місцезнаходження об`єкта: Кіровоградська область, Новоукраїнський район (2,5 км на північ від села Войнівка).
Позивач зазначає, що в силу приписів ст. 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) був переважного право на отримання в строкове платне користування спірну земельну ділянку із кадастровим номером 3524084300:02:0008002, необхідну йому для видобування корисних копалин загальнодержавного значення, гранітів Перлівського (Адабаського) родовища площею 23 га, оскільки позивач є власником Спецдозволу№6679 та єдиною особою, що має законне право користуватися надрами Перлівського (Адабаського) родовища надр, що автоматично є правовою підставою для її подальшого вилучення з постійного користування АТ "Українська залізниця".
05.04.2023 листом №02-16/150 Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області звернулася до відповідача з клопотанням надати письмову згоду на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування, з огляду на звернення Позивача з відповідним клопотанням (т. 1 а.с. 31-32).
04.05.2023 листом №ЦКМ14/174 відповідач повідомив про те, що вирішення порушеного у листі №02-16/150 від 05.04.2023 питання буде можливо після вирішення справи №910/3884/23 за позовом АТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" АТ "Українська залізниця до Державної служби геології та надр України та ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд" про визнання недійсним наказу, про визнання протиправним та скасування електронного аукціону та про визнання договору купівлі-продажу спеціального дозволу недійсним (т. 1 а.с. 33).
Позивач зазначає, що спір у справі №910/3884/23 мотивований небажанням відповідача допускати позивача до видобутку надр Перлівського Адабаського родовища граніту, оскільки до 2016 року відповідач сам здійснював такий видобуток на підставі виданого йому спеціального дозволу, проте втратив таке право та станом на сьогоднішній день не має жодного відношення до вказаного родовища надр. З 2016 року по сьогоднішній день відповідач фактично володіючи спірною земельною ділянкою не здійснює цільового її використання, оскільки не має діючого спеціального дозволу на користування надрами, що підтверджується матеріалами справи №910/3884/23.
12.06.2023 листом №02-12/140 Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, розглянувши відповідь відповідача №ЦКМ 14/174 від 04.05.2023 на клопотання №02-16/150 від 05.04.2023 щодо надання дозволу на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування, зазначив, що до моменту вирішення судового спору у справі №910/3884/23 сторони повинні діяти у порядку та строки, визначені ЗК України, а тому вкотре звернувся з клопотанням надати чітку відповідь щодо погодження або заперечення вилучення з постійного користування земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером 3524084300:02:000:8002 (т. 1 а.с. 34).
04.07.2023 листом №ЦКМ14/244 відповідач повідомив, що його позиція щодо надання згоди на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування не змінилася (т. 1 а.с. 33 з обороту).
17.10.2023 Глодоською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області було винесено Рішення №1205, відповідно до якого розгляд клопотання позивача щодо надання дозволу на розробку технічної документації і з землеустрою для укладання договору оренди частини спірної земельної ділянки, перенесено на час, поки триває судовий спір у справі №910/3884/23 з приводу скасування належного останньому спеціального дозволу на користування надрами (т. 1 а.с. 36).
10.10.2024 листом №10/10-24 за фактом вирішення спору та набрання законної сили рішеннями у справі №910/3884/23, відповідно до яких відповідачу було відмовлено у задоволенні його позовних вимог, позивач звернувся до Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області з клопотанням про вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування відповідача, надання дозволу на розробку технічної документації і з землеустрою для укладення договору оренди та її передачі в оренду (т. 1 а.с. 37).
16.10.2024 листом №02-09/376 з метою виконання приписів ст.149 ЗК України, Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області звернулася до АТ "Українська залізниця" з клопотанням надати нотаріально засвідчену письмову згоду на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування відповідача для підготовки та розгляду питання щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду та надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою для укладення договору оренди з огляду на звернення ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд", що є власником спеціального дозволу на користування надрами №6679 від 03.03.2023, з відповідним клопотанням та набранням рішенням суду у справі №910/3884/23 законної сили (т. 1 а.с. 38).
Позивач зазначає, що власником спірної земельної ділянки було акцентовано увагу відповідача на відсутність невирішених спорів між ним, як землекористувачем, та ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд", як власником спеціального дозволу на користування надрами, пов`язаних з правом користування надрами Перлівського (Адабаського) родовища граніту, з огляду на те, що Постановою Верховного Суду України від 01.10.2024 у справі №910/3884/23 залишено в силі Рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 та Постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2024 у справі №910/3884/23 залишено без змін, а касаційну скаргу АТ "Українська залізниця" залишено без задоволення.
17.10.2024 листом №02-09/377 Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області проінформувала ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд2 про те, що виконавчим комітетом направлено лист до відповідача з проханням надати нотаріально засвідчену письмову згоду на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування (т. 1 а.с. 38).
Позивач зазначає, що 17.12.2024 листом №Ц-4-94/1031-24 відповідач повідомив Глодоську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області про можливість виконання поділу спірної земельної ділянки за умови, що проведення поділу та виготовлення технічної документації буде виконано за її власні кошти.
27.03.2025 листом № 27.03.01 ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд" звернулось до Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області з клопотанням провести поділ спірної земельної ділянки та надати ту її частину, де розташовується родовище корисних копалин, що необхідна йому для промислової розробки родовища, будівництва споруд для видобування корисних копалин, оскільки Відповідач не має відповідного спеціального дозволу на користування надрами та не може здійснювати раціональне цільове використання спірної земельної ділянки (т. 1 а.с. 40).
02.04.2025 листом №02-09/93 Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області звернулася до філії "Центр управління промисловістю" АТ "Українська залізниця" з клопотанням погодити вилучення частини спірної земельної ділянки, зазначивши про можливість розгляду варіантів відповідача щодо її поділу спірної земельної ділянки та акцентувала увагу на необхідності надати письмову згоду на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування (т. 1 а.с. 41).
15.05.2025 листом № ЦУП-08/538н відповідач повідомив про те, що для розгляду питання поділу спірної земельної ділянки останньому необхідно надати технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж ділянки з позначенням розташованих об`єктів нерухомого майна відповідача з забезпеченням доступу для користування та обслуговування (т. 1 а.с. 42).
27.05.2025, розглянувши клопотання позивача, ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд", керуючись положеннями п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 12, 79-1, 127, 128, 186, та п. 24 Перехідних положень ЗК України, ст. 19, 25, 56 Закону України "Про землеустрій", враховуючи лист відповідача №ЦУП-08/538н від 15.05.2025 та висновок постійної комісії сільської ради з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, житлово-комунального господарства та комунальної власності сільської ради, Глодоською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області винесено рішення №1515 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 51,6412 га" (т. 1 а.с. 41).
12.06.2025 листом №02-09/175 Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області проінформувала відповідача про те, що Рішенням №1515 власнику спеціального дозволу на користування надрами було надано дозвіл на 12.06.2025. листом №02-09/175 Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області проінформувала відповідача про те, що Рішенням №1515 власнику спеціального дозволу на користування надрами було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки, а також звернулась до відповідача з клопотанням про надання погодження щодо схеми поділу спірної земельної ділянки (т. 1 а.с. 44). виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу спірної земельної ділянки, а також звернулась до відповідача з клопотанням про надання погодження щодо схеми поділу спірної земельної ділянки (т. 1 а.с. 44).
01.07.2025 листом № ЦУП-08/1250н філія "Центр управління промисловістю" АТ "Українська залізниця" повідомила Глодоську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області про те, що для подальшого опрацювання питання та надання обґрунтованої позиції йому необхідно ознайомитися з проєктом землеустрою щодо поділу земельної ділянки, погодженим у встановленому порядку з забезпеченням безперешкодного доступу до дев`ятнадцяти об`єктів нерухомого майна інфраструктури АТ "Укрзалізниця", які розташовані на спірній земельній ділянці, після чого ним буде надана відповідь (т. 1 а.с. 45).
Згідно з договором №03/06 на проведення проектно-вишукувальних робіт з розробкою науково-технічної документації від 03.06.2025 інженером-землевпорядником, ФОП Кисельовим Олександром Сергійовичем, виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер 3524084300:02:000:8002, загальною площею 51,6412га, на 10 (десять) ділянок на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (далі – Технічна документація) (т. 1 а.с. 47-81). З тексту технічної документації вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до групи 011, підгрупа 02 - землі під відкритими розробками, шахтами, кар`єрами, торфорозробками та відповідними спорудами.
24.07.2025 листом №02-09/245 Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області виконала вимогу відповідача та надала технічну документацію та повторно звернулась з клопотанням про надання погодження поділу спірної земельної ділянки та письмової згоди на її подальше вилучення з нотаріальним засвідченням справжності підпису на документі (т. 1 а.с. 82).
05.08.2025 листом №05/08 позивач звернувся до Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області з клопотанням провести поділ спірної земельної ділянки та надати ту її частину, де розташовується родовище корисних копалин, що необхідна йому для промислової розробки родовища, будівництва споруд для видобування корисних копалин (т. 1 а.с. 83).
23.09.2025 сторони уклали Договір № ЦУП-04/0125/25 про встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки кадастровий номер 3524084300:02:000:8002 площею 47,3424 га (т. 1 а.с. 145-152).
Позивач зазначає, що станом на дату подання позову жодної відповіді від відповідача на листи, ні рішення про погодження поділу, ні рішення про відмову у поділі спірної земельної ділянки не отримував, натомість власником спірної земельної ділянки, Глодоською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, також ігноруються клопотання позивача та імперативні приписи ст.149 ЗК України в частині необхідності звернення до суду з позовом про вилучення земельної ділянки з постійного користування.
На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту та відновлення своїх порушених прав.
У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позову з мотивів неналежності позивача як суб`єктом звернення до суду з вимогою про вилучення земельної ділянки з постійного користування відповідача. При цьому відповідач зазначає, що сторони скористалися механізмом забезпечення діяльності надрокористувачів без припинення прав законних землекористувачів, уклавши договір про встановлення земельного сервітуту № ЦУП-04/0125/25від 23.09.2025 на частину земельної ділянки кадастровий номер 3524084300:02:000:8002 площею 47,3424 га.
У відповіді на відзив на позовну заяву ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд" позивач зазначив, що набув переважного право на отримання в строкове платне користування спірну земельну ділянку із кадастровим номером 3524084300:02:0008002, необхідну йому для видобування корисних копалин загальнодержавного значення, гранітів Перлівського (Адабаського) родовища площею 23 га, оскільки позивач є власником Спецдозволу №6679 та єдиною особою, що має законне право користуватися надрами Перлівського (Адабаського) родовища надр, що автоматично є правовою підставою для її подальшого вилучення з постійного користування АТ "Українська залізниця".
Розглядаючи спір по суті суд зазначає таке.
Згідно з приписами ст. 5 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Гірничі відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом та іншими актами законодавства України, що видаються відповідно до них.
При цьому, правовідносини у сфері надання ділянки надр у користування врегульовані Кодексом України про надра, Земельним кодексом України,
Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно зі ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Згідно зі ст. 18 Кодексу України про надра передбачено, що надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.
Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених ст. 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів.
Відповідно до ст. 19 Кодексу України про надра, право користування надрами надається шляхом надання спеціального дозволу на користування надрами.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Кодексу України про надра з дня набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено самою угодою, та діють до завершення строку дії спеціального дозволу на користування надрами або до набрання законної сили рішенням суду про дострокове припинення прав на користування надрами (припинення дії спеціального дозволу на користування надрами) з підстав, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 66 ЗК України надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки. Земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються у користування власникам спеціальних дозволів на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислову розробку родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) на видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами ділянок надр та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами, а також за межами таких ділянок надр для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (з автоматичним продовженням строку дії земельного сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами). Встановлення земельних сервітутів для зазначених цілей здійснюється без зміни цільового призначення таких земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення.
Так, ТОВ "Управління механізації та транспорту Трансбуд" є власником спеціального дозволу на користування надрами №6679 від 03.03.2023, наданого з метою видобування граніту Перлівського (Адабаського) родовища площею 23 га, що розташовується 2,5 км на північний схід с. Войнівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, в якості сировини для виробництва щебеню для облаштування баластного шару залізничної колії та для будівельних робіт, а також для виробництва каменю бутового; відсіви дроблення після збагачення - для будівельних робіт та для щебеневих і гравійних основ і покриттів автомобільних доріг, строком на 20 років.
Відповідно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
За приписами ч. 1, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:
а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;
б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;
в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, державних чи комунальних некомерційних товариств, крім перетворення державних чи комунальних підприємств у випадках, визначених ст. 120-1 цього Кодексу.
г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;
ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;
д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;
е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;
є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;
ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії;
з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами);
и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених ст.120-1 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.
Матеріалами справи підтверджено неодноразові звернення позивача до Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області з клопотаннями про вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування відповідача.
Суд також зауважує, що чинне законодавство передбачає спеціальний механізм примусового вилучення земельних ділянок державної або комунальної власності з постійного користування для цілей видобування корисних копалин загальнодержавного значення. 
Механізм вилучення (викупу) земельних ділянок для потреб надрокористування в Україні регулюється ЗК України (ст. 149), ЦК та Кодексом України про надра.
Положеннями ч.1 ст.149 ЗК кодексу України передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу з урахуванням вимог ст. 150 цього Кодексу.
Положеннями ч. 3 ст. 149 ЗК України передбачено, що для цілей видобування корисних копалин загальнодержавного значення, в тому числі будівництва та розміщення споруд (об`єктів), пов`язаних із зазначеним видом діяльності, вилучення земельних ділянок державної або комунальної власності, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення, здійснюється на підставі рішень органів, зазначених у частині першій цієї статті, які мають бути прийняті протягом трьох місяців з дня подання відповідної заяви особою, яка має спеціальний дозвіл на користування надрами. За рішенням про вилучення земельної ділянки державної або комунальної власності здійснюється передача відповідної земельної ділянки у користування особі, яка має спеціальний дозвіл на користування надрами.
У разі якщо землекористувач не надав згоду на вилучення земельної ділянки протягом строку, передбаченого абзацом першим цієї частини, орган, зазначений у частині першій цієї статті, протягом трьох місяців з дня спливу такого строку звертається до суду з позовом про вилучення земельної ділянки державної або комунальної власності з постійного користування, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення, для цілей видобування корисних копалин загальнодержавного значення. Задоволення позову про вилучення земельної ділянки з постійного користування відповідно до цієї частини допускається у разі, якщо об`єкти, які передбачається розмістити на земельній ділянці, неможливо розмістити на іншій земельній ділянці або якщо розміщення таких об`єктів на інших земельних ділянках завдасть значних матеріальних збитків або спричинить негативні екологічні наслідки для відповідної територіальної громади, суспільства чи держави в цілому.
Земельна ділянка, вилучена з постійного користування за рішенням суду, передається у користування особі, яка має спеціальний дозвіл на користування надрами для цілей видобування корисних копалин загальнодержавного значення органом, зазначеним у частині першій цієї статті, у 30-денний строк з дня набрання чинності рішенням суду. Втрати лісогосподарського виробництва та збитки, що будуть завдані землекористувачу внаслідок вилучення земельної ділянки з постійного користування, відшкодовуються відповідно до законодавства особою, якій земельну ділянку передано у користування.
Отже, відповідно до земельного законодавства України, у разі невиконання умов або закінчення строку використання, саме орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування зобов`язаний звернутися до суду з позовом про вилучення (припинення права) земельної ділянки державної/комунальної власності у визначений законом строк. Це стосується випадків, зокрема, припинення права користування. 
Вилучення земельних ділянок державної або комунальної власності, що перебувають у постійному користуванні, для потреб надрокористування (видобування корисних копалин) у разі незгоди користувача здійснюється виключно у судовому порядку за позовом відповідного органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, а не за позовом самого надрокористувача. 
Відповідно до ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Отже, право розпоряджатися земельною ділянкою загальною площею 51,6412 га кадастровий номер 3524084300:02:000:8002 належить виключно сільській раді. При цьому чинне законодавство не містить норм, які б надавали приватній особі повноваження підміняти орган, уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою, шляхом звернення до суду з вимогою про її вилучення або припинення права постійного користування іншої особи.
Право постійного користування спірною земельною ділянкою належить відповідачу на законних підставах та не припинене у встановленому законом порядку.
Суд зазначає, що посилання позивача на наявність спеціального дозволу на користування надрами не створює для нього речового права на спірну земельну ділянку та не може бути підставою для припинення права постійного користування відповідача. Відповідно до положень Кодексу України про надра, зокрема ст. 18 та 18-1, надання надр у користування не є підставою для виникнення права користування земельною ділянкою. Стаття 18 Кодексу України про надра має відсильний характер і передбачає, що земельні ділянки для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, надаються відповідно до вимог земельного законодавства. Стаття 18-1 Кодексу України про надра регулює особливості підготовки та розпорядження земельними ділянками державної або комунальної власності з метою їх можливого використання для надрокористування, але не створює самостійного речового права на землю та не змінює порядку виникнення такого права.
Згідно зі ст. 125 та 126 ЗК України право користування земельною ділянкою виникає виключно на підставі рішення власника земельної ділянки або відповідного правочину та з моменту його державної реєстрації. Спеціальний дозвіл на користування надрами є публічно-правовим актом, який надає право на здійснення певного виду діяльності, але не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку.
Чинне земельне законодавство передбачає спеціальний і пропорційний механізм забезпечення діяльності надрокористувачів без припинення прав законних землекористувачів - встановлення земельного сервітуту.
Саме цим механізмом сторони скористалися, уклавши договір про встановлення земельного сервітуту від 23.09.2025 № ЦУП-04/0125/25 на частину земельної ділянки кадастровий номер 3524084300:02:000:8002 площею 47,3424 га.
Встановлення земельного сервітуту не є способом реалізації спеціального дозволу на користування надрами та не замінює собою оформлення права користування земельною ділянкою, а має виключно допоміжний характер і спрямоване на мінімізацію втручання у права законного землекористувача. Укладення такого договору не може тлумачитися як визнання відповідачем необхідності чи допустимості вилучення земельної ділянки або будь-якої її частини з постійного користування.
Договір про встановлення сервітуту визначає сервітут як обмежене речове право, яке не передбачає переходу, обмеження або припинення права постійного користування земельною ділянкою відповідача та не створює для позивача права вимагати вилучення земельної ділянки. Така державна реєстрація не створює для позивача жодних додаткових прав, не змінює правової природи сервітуту та не може розглядатися як підстава для вилучення земельної ділянки або будь-якої її частини з постійного користування відповідача.
За приписами ч. 10 ст. 122 ЗК України земельні ділянки, що вилучаються, викуповуються або примусово відчужуються для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, надаються у користування для таких потреб органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, які прийняли рішення про їх вилучення, викуп або примусове відчуження для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.
Відповідно до ст. 41 Конституції України примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
За приписами ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позбавлення майнового права (власності або користування) допустиме лише в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Вилучення всієї ділянки без компенсації та врегулювання долі майна на ній (будівель тощо) порушує "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту фундаментальних прав особи.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як встановлено матеріалами справи, на спірній земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності АТ "Укрзалізниця" та використовуються у межах його статутної діяльності. Вилучення всієї земельної ділянки без одночасного врегулювання правового режиму такого майна, без визначення механізму компенсації та без забезпечення можливості подальшого використання об`єктів є непропорційним втручанням у право власності та право постійного користування, що суперечить ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Матеріали справи не містять доказів врегулювання правового режиму, визначення механізму компенсації та забезпечення можливості подальшого використання об`єктів нерухомого майна відповідача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що серед способів захисту порушених прав та інтересів законодавець у п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України розрізняє визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади. При цьому позивач акцентує, що зазнає порушення його прав як законного та легітимного надрокористувача, оскільки відповідач не надав згоду на вилучення частини спірної земельної ділянки, а власник землі не реалізує норми ст. 149 ЗК України в частині звернення до суду з позовом про вилучення такої земельної ділянки з постійного користування.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди — у судовому порядку. Справжність підпису на документі, що підтверджує згоду, повинна бути засвідчена нотаріально.
Недотримання цієї процедури може мати наслідком визнання подальших дій органів місцевого самоврядування протиправними та скасування їхніх рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", судам слід мати на увазі, що спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).
Главою 3 ЦК України регулюється захист прав та інтересів осіб. Так, ст. 15 ЦК України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17, від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19.
У постанові від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати від повідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 зазначила, що судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.
Обрання способу захисту - це прерогатива позивача. Водночас, обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 , від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оренда земельної ділянки - це один із видів використання земель на праві користування.
Законодавець у ч. 1 ст. 93 ЗК України встановив, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
ЗК України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (ст. 124 ЗК України). Проте саме Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
Верховний Суд у постанові від 30.07.2024 у справі № 910/4928/23 зазначив, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття сесією відповідного рішення.
У постанові від 09.04.2024 у справі № 902/453/23 Верховний Суд дійшов висновку про те, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду суд не може підміняти інший орган державної виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, перебираючи на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції відповідного органу. За таких обставин, Верховний Суд у справі № 902/453/23 зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що без рішення Міськради, тобто без її волевиявлення неможливе укладення нового договору оренди землі. Адже, незважаючи на те, що беззаперечним є право орендаря оскаржити рішення органу місцевого самоврядування про відмову поновити договір оренди землі, наслідком оскарження такого рішення та визнання його недійсним (скасування) не може бути підміна волевиявлення власника на укладення нового договору оренди землі на умовах орендаря (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного господарського суду 29.10.2024 у cправі №924/1200/23)
Частиною 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, складовою якого є "правова передбачуваність" та "правова визначеність".
Принцип "правової визначеності" вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності як самих правових норм, так і того, як ці норми мають бути застосовані судами у подібних правовідносинах. Верховний Суд неодноразово зазначав, що забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Отже, враховуючи неналежність позивача як суб`єкта звернення до суду з вимогою про вилучення земельної ділянки з постійного користування відповідача, застосування сторонами механізму забезпечення діяльності надрокористувачів без припинення прав законних землекористувачів шляхом укладання договору про встановлення земельного сервітуту, відсутність доказів визначення механізму компенсації та забезпечення можливості подальшого використання об`єктів нерухомого майна відповідача, а також відсутність рішення ради про вилучення земельної ділянки, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Копії рішення надіслати позивачу, третім особам через систему "Електронний суд", Акціонерному товариству "Українська залізниця" (вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03150) та філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Санаторна, буд. 12/1, м. Київ, 02099).

Повний текст рішення складено - 20.04.2026.

Суддя М.С. Глушков