Справа № 486/1712/25
Провадження № 2/467/30/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Догарєвої І.О.,
за участю секретаря Скорнякової С.В.,
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди

в с т а н о в и в:

09.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної події.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 07.07.2022 року водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Suzuki NEW SX4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалася по вул. Енергобудівників в м. Південноукраїнську Миколаївської області у напрямку регульованого нерівнозначного перехрестя з проспектом Незалежності, у денний час, тобто у світлу пору доби, без дощу, без туману та штучних явищ, що погіршували б видимість у напрямку руху та при наближені до вищевказаного перехрестя, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, усвідомлюючи, що повинна беззастережно виконувати вимоги ПДР України та маючи можливість їх виконувати, грубо порушила вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України «Дати дорогу», а також вимоги п.п.2.3(б), 16.11, 16.3 ПДР України, а саме проявила неуважність, не стежила належним чином за дорожньою обстановкою, не зупинившись перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не надала переваги у русі транспортному засобу, що рухався ліворуч, а саме мопеду марки «Honda Tact», без державного номерного знаку, яким керував ОСОБА_1 , який рухався по просп. Незалежності у напрямку регульованого нерівнозначного перехрестя з вул. Енергобудівників, в результаті чого у межах смуги руху водія мопеду відбулося зіткнення передньою частиною автомобіля з правою боковою частиною мопеду з послідуючим падінням ОСОБА_1 на асфальтобетонне покриття проїзної частини просп. Незалежності.
Внаслідок виниклої дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження у виді: перелому дистального відділу правої променевої кістки, та інші ушкодження тулубу, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Причиною ДТП стали порушення відповідачкою ОСОБА_2 вимог п.п. 16.11, 16.3 ПДР України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з її наслідками. 
Лікування позивач проходив у лікарні м. Південноукраїнська тиждень на стаціонарі, а в подальшому амбулаторно. На руку було накладено гіпс. За рецептами лікаря травматолога ОСОБА_1 купував ліки, робив комп`ютерну томографію, рентгеноскопію, УЗІ тощо.

11.08.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про скоєння відповідачкою ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 10.06.2025 року обвинувальний акт було скеровано до суду . 18.06.2025 у підготовчому судовому засіданні позивачем було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. 12.08.2025 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 залишено без розгляду. У зв`язку із завданням шкоди здоров`ю, на купівлю ліків та у зв`язку з проведенням діагностичних досліджень ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди на суму 8715,00 грн, що підтверджується копіями чеків. Інша частина чеків не збереглася. Також внаслідок ДТП було пошкоджено належний позивачу мопед, матеріальну шкоду, завдану пошкодженням мопеду позивач оцінює у 10000,00 грн. Таким чином завдана позивачу матеріальна шкода складає 18715,00 грн. Також позивачу була завдана моральна шкода , яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 , під час аварії та після неї позивач отримав шок та нервове птрясіння, від яких не міг відійти тривалий час. Моральна шкода полягає також у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Внаслідок ваврії, відповідно до компютерної томографії, він отримав перелом дистального відділу правої променевої кістки та інші ушкодження тулубу. Тиждень проходив курс лікування в лікарні стаціонарно, а згодом на амбулаторному лікуванні. На праву руку йому було накладено гіпс. Душевні страждання він зазнав у зв`язку із пошкодженням майна, а саме мопеду. Також позивач втратив нормальний спосіб життя, оскільки проживає в селі в приватному будинку, тривалий час не міг нічого робити по господарству. Майже місяць перебував на лікарняному, не ходив на роботу. Розмір моральної шкоди позивач оцінив у 70000,00 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, стягнути з відповідачки ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 18715,00 грн та моральну шкоду 70000,00 грн, а також витрати на оплату судового збору 1211,20 грн.
Ухвалою судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області Волощук О.О. від 11.09.2025 року завлено самовідвід у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Розпорядженням в.о. голови Південноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіна О.І. від 12.09.2025 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди передано на розгляд до Арбузинського районного суду Миколаївської області.
Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Догарєвої І.О. від 23.09.2025 року у справі відкрито провадження, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 13.10.2025 року у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, а саме, витребування у Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області матеріалів кримінального провадження №12022152120000174, справа №473/3030/25, провадження №1-кп/473/345/2025 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в якому знаходяться матеріали цивільного позову з доданими оригіналами зазначених позивачем документів, висновок технічної експертизи мопеду з фототаблицею відмовлено, у зв`язку із невідповідністю клопотання вимогам ч.ч. 1-3 ст. 84 ЦПК України.
13.10.2025 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що розмір матеріальної шкоди 18714,00 грн не підтверджений належними доказами, є недоведеним, у зв`язку з чим у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того ОСОБА_2 є неналежним відповідачем за позовною вимогою про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Suzuki NEW SX4» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент

ДТП була застрахована у СК «Уніка», що підтверджується полісом добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспорту №015146/4450/0000220 від 04.02.2022 року. Ліміт відповідальності за вказаним полісом визначено у розмірі 50000,00 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю третіх осіб та в розмірі 250000,00 грн за шкоду, заподіяну майну третіх осіб. Після ДТП відповідачка стверджує, що у встановлений законом строк звернулась до страхової компанії та повідомила про настання страхового випадку. Окрім того, неодноразово спілкувалася з позивачем та повідомляла про необхідність його звернення з заявою про виплату страхового відшкодування, однак він до страхової компанії не звернувся. Заявлену позивачем сума майнової шкоди не перевищує ліміту страхової виплати за зазначеним полісом, отже належним відповідачем за цією вимогою є Страхова компанія «Уніка». Розмір моральної шкоди, завданої позивачу відповідачка вважає недоведеним, крім того, відповідно до положень ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому – фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, таким чином зазначена вимога також мала би ставитися не лише до відповідачки, а також до страхової компанії. Посилаючись на викладене, просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 08.01.2026 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка».
Ухвалою суду від 20.01.2026 року підготовче провадження у справі закрите, призначено справу до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 12.03.2026 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів залишено без розгляду. Зобов`язано приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» надати інформацію щодо наявності звернень ОСОБА_1 як потерпілого з приводу страхового відшкодування за подією дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.07.2022 року за участю особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Полісу добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспорту №015146/4450/0000220 від 04.02.2022 року, та чи надходили інші звернення з приводу цієї події. Чи визначався розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 07.07.2022 року та чи проводились виплати на підставі зазначеного полісу.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 майнової шкоди у розмірі 18715,00 грн та моральної шкоди 70000,00 грн підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачка звернулася з клопотанням про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю участі у судовому засіданні представника ОСОБА_3 . З огляду на неодноразове відкладення судових засідань за ініціативи відповідачки та її представника, положення ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення судового розгляду. 
Представник третьої особи ПрАТ «СК «Уніка» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Оцінивши доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази суд встановив наступне.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.08.2025 року у справі №473/3030/25 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №12022152120000174 за обвинуваченням ОСОБА_2 в скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито.
З мотивувальної частини ухвали убачається, що ОСОБА_2 обвинувачувалась у тому, що 07.07.2022 року близько 07 години 47 хвилин (більш точного часу під час проведення досудового розслідування не встановлено) водій вона, керуючи технічно справним та працездатним автомобілем марки «Suzuki NEW SX4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухалася по вул. Енергобудівельників, м. Південноукраїнськ, Миколаївської області у напрямку регульованого нерівнозначного перехрестя з просп. Незалежності у денний час тобто у світлу

пору доби, без дощу, без туману та штучних явищ, що погіршували б видимість у напрямку руху та при наближені до вищевказаного перехрестя, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, усвідомлюючи, що повинна беззастережно виконувати вимоги ПДР України та маючи можливість їх виконувати, грубо порушила вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України «Дати дорогу», а також вимоги п.п.2.3(б), 16.11, 16.3 ПДР України, а саме проявила неуважність, не стежила належним чином за дорожньою обстановкою, не зупинившись перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не надала переваги у русі транспортному засобу, що рухався ліворуч, а саме мопеду марки «Honda Tact», без державного номерного знаку, яким керував ОСОБА_1 , який рухався по просп. Незалежності у напрямку регульованого нерівнозначного перехрестя з вул. Енергобудівельників, в результаті чого у межах смуги руху водія мопеду відбулося зіткнення передньою частиною автомобіля з правою боковою частиною мопеду з послідуючим падінням ОСОБА_1 на асфальтобетонне покриття проїзної частини просп. Незалежності.
Внаслідок виниклої дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) водій мопеду ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у виді: перелому дистального відділу правої променевої кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
У вказаній дорожній ситуації з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної ДТП знаходяться дії водія автомобіля марки «Suzuki NEW SX4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 – ОСОБА_2 , які не відповідали технічним вимогам п.п. 16.11, 16.3 ПДР України, належним виконанням яких остання могла уникнути дорожньо-транспортної пригоди.
Причиною настання даної ДТП стали порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 16.11, 16.3 ПДР України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони, в свою чергу, класифікуються за декількома критеріями. Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.
До нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності. Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є дійове каяття, примирення винного з потерпілим, передання особи на поруки, змінення обстановки, закінчення строків давності.
Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц.
Таким чином, суд уважає доведеними обставини дорожньо-транспортної події, викладені в ухвалі Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.08.2025 року у справі №473/3030/25 щодо дій особи, яка притягувалась до кримінальної відповідальності,

ОСОБА_2 , що спричинили ДТП та їх наслідків у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості, завданих потерпілому ОСОБА_1 . 
Щодо матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною подією, ОСОБА_1 заявлено до відшкодування 10000,00 грн матеріальної шкоди, заподіяної поломкою мопеду, на підтвердження якої не надано жодного доказу та 8715,00 грн витрат на купівлю ліків та проведення діагностичних досліджень, на підтвердження яких надано копії квитанцій та результати зазначених досліджень, виписка з медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення №2006/625 КНП «ЮМБЛ».
За повідомленням ПрАТ «СК «Уніка» на виконання ухвали суду від 12.03.2026 року, між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_4 було укладено поліс №208007912 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано транспортний засіб марк «Suzuki NEW SX4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Також між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_4 було укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу №015146/4450/0000220 від 04.02.2022 року, згідно якого було застраховано транспортний засіб «Suzuki NEW SX4» з державним номерним знаком НОМЕР_1 . За вищезазначеними договорами до страховика не надходило жодних звернень щодо здійснення виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим будь-які страхові виплати на користь потерпілої особи не здійснювалися.
Відповідно до поліса №208007912 між страховиком ПрАТ «СК «Уніка» та страхувальником ОСОБА_4 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору з 14.02.2022 року по 13.02.2023 року включно. Забезпечений транспортний засіб «Suzuki NEW SX4» номерний знак НОМЕР_1 . Страхова сума на одного потерпілого 260000,00 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю та 130000,00 за шкоду, заподіяну майну. 
Відповідно до поліса добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспорту №015146/4450/0000220 від 04.02.2022 року, між страховиком ПрАТ «СК «Уніка» та страхувальником ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспорту. Строк дії договору з 15.02.2022 року по 14.02.2023 року включно. Забезпечений транспортний засіб «Suzuki NEW SX4» номерний знак НОМЕР_1 . За умовами договору шкода, заподіяна життю, здоров`ю, майну третьої особи в результаті настання страхового випадку підлягає відшкодуванню тільки у тому розмірі, який перевищує ліміти відповідальності на одного потерпілого, передбачені ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з урахуванням п. 2.3. Умов цього договору. Загальна страхова сума на один забезпечений транспортний засіб 300000,00 грн. Субліміт за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю третіх осіб 50000,00 грн, субліміт за шкоду, заподіяну майну третіх осіб 250000,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини перша та четверта статті 23 ЦК України).
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, на яку є посилання в апеляційній скарзі, зазначено, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
Отже, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). 
Тому висновок суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від попереднього свого висновку про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16).
З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149, 150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважала, що помилковим є висновок про альтернативне право потерпілого обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.
Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Виходячи з викладеного, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Suzuki NEW SX4» номерний знак НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована відповідно до поліса №208007912 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та поліса добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспорту №015146/4450/0000220 від 04.02.2022 року, сума страхового відшкодування за вказаними договорами перевищує заявлений позивачем до відшкодування розмір майнової шкоди, при цьому відповідачка правомірно використовувала зазначений транспортний засіб, оскільки доказів іншого суду не надано.
Отже, страхова компанія, в якої була застрахована відповідальність володільця автомобіля, яким спричинено ДТП, на час її вчинення відповідно до Закону, є належним відповідачем в частині вимог про відшкодування майнової шкоди в межах страхової суми.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц (пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17 (пункт27), від 09 лютого 2021 року у справі №635/4741/17 (пункт 33.2).
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 ).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Таким чином, доводи відповідача про безпідставність звернення ОСОБА_1 з позовом до неї в частині стягнення майнової шкоди, що полягає у витратах, понесених на лікування внаслідок ДТП в сумі 8715,00 грн та на ремонт мопеда в сумі 10000,00 грн, що не перевищує розміру страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю та за шкоду, заподіяну майну, відповідно, передбаченого зазначеними вище полісами, знайшли своє підтвердження та заслуговують на увагу суду.
Отже, суд зробив висновок про відмову у позові в частині вимог про стягнення майнової шкоди.
Оскільки звернення з позовом до неналежного відповідача є достатньою самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, обгрунтованість розміру заявленої майнової шкоди суд окремо не оцінює.

Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
З мотивувальної частини ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.08.2025 року у справі №473/3030/25 судом встановлено, що внаслідок ДТП, що сталося з вини відповідачки ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
За висновком експерта №96 від 24.03.2023 року, на основі даних судово-медичного дослідження медичних документів на ім`я ОСОБА_1 мали місце: перелом дистального відділу правої променевої кістки, забій правої легені, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості; забій м`яких тканин в ділянці попереку справа, садна в ділянці тулуба та в ділянці ліктьових суглобів, які відносяться до легких тідесних ушкоджень. 
Згідно висновку експерта №18-к від 19.05.2023 року, у ОСОБА_1 мали місце ушкодження у вигляді оскольчатого перелому дистальної нижньої головки правої променевої кістки, сегментарного забою правої легені, садна в області правого ліктя. За ступенем тяжкості дані ушкодження належать до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. 
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення №2006/625 КНП «ЮМБЛ», ОСОБА_1 був госпіталізований у період з 07.07.2022 року по 15.07.2022 року у зв`язку із травмою, отриманою в ДТП. 
Відповідно до огляду ортопеда-травматолога КНП «ЮМБЛ», ОСОБА_1 продовжував лікування з 01.08.2022 року по 08.08.2022 року та за призначенням лікаря йому застосовано іммобілізацію гіпсовою лонгетою правої верхньої кінцівки, обмеження фізичного навантаження правої верхньої кінцівки, симптоматичне лікування та нагляд у травматолога поліклініки за місцем проживання.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України).
Враховуючи факт отримання ОСОБА_1 травм внаслідок ДТП, а також їх тяжкість, глибину та характер душевних страждань, пов`язаних як із подією ДТП, так і з фактом лікування та подальшої реабілітації потерпілого, що супроводжувалось обмеженням рухливості та потребувало зміни звичного способу життя, суд визначає розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача у сумі 50000,00 грн. Зазначений розмір компенсації моральної шкоди на переконання суду відповідає засадам розумності та справедливості.
При цьому суд відхиляє доводи відповідача про необхідність відмовити у задоволенні позову у цій частині у повному обсязі, оскільки суд вважає, що позивачем надано достатньо належних доказів відповідно до статей 76-79 ЦПК України на обґрунтування зазначеного розміру заподіяної моральної шкоди.
Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, та відповідно зменшуючи його, суд врахував також ліміт відповідальності страховика щодо відшкодування моральної шкоди потерпілому в ДТП, визначений ст.26-1 Закону №1961-IV у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка у даному випадку відповідно до вимог позивача становить 8715,00 грн.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 50000,00 грн.
Стосовно вимоги позивача про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними та поновлення цього строку слід зазначити, що відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Законом України від 15.03.2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану

строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
24.02.2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».
В подальшому, відповідно до Указів Президента України, строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і діє на даний час.
Законом України від 08.11.2023 року № 3450-IX внесено зміни до Цивільного кодексу України, зокрема, до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», яким визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
З урахуванням вказаного Закону України від 08.11.2023 року №3450-IX, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, зупинені на строк його дії.
Закон України №4434-ІХ від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» щодо зупинення строків позовної давності, набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04.09.2025 року.
Таким чином, у період з 07.07.2022 року строки позовної давності були продовжені та зупинені, і ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою 09.09.2025 року в межах строку позовної давності.
Крім того, відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідачка про застосування позовної давності не заявляла, отже підстави для її застосування відсутні.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 682,63 грн (1211,20 х 56,36%).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору в розмірі 682 (шістсот вісімдесят дві) гривні 63 копійки.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», місцезнаходження юридичної особи: Україна, 04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, буд. 6 літ. В, ЄДРПОУ 20033533. 

Суддя І.О.Догарєва