Справа № 522/1103/25
Провадження № 2/496/1937/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
повний текст

19 грудня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого – судді Буран В.М.,
 
за участю: секретаря – Агаджанян Д.Х., 
 
представника позивача – адвоката Монастирського Г.М.
представника відповідача – адвоката Гришко С.О., у режимі відеконферецзв`язку.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільний позов СП в формі ТОВ «Южтехсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення невідшкодованої шкоди, збитків пов`язаних з простоєм та судових витрат,-

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 35 504, 26 грн. невідшкодованих збитків, а саме 23 697,26 грн. невідшкодованих страховою компанією шкоди за ДТП, 4 700 грн. за проведення експертизи та 7 107 грн. за простой автомобіля.
Позовна заява обґрунтована тим, що 04 вересня 2024 року о 09 год. 45 хв. в м. Одесі по вул. Балківська, 115, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz S400», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Южтехсервіс».
Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди - адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.
Згідно з Висновком судового експерта № 029-CЕ/24, від 01 жовтня 2024 року, розмір шкоди заподіяної автомобілю Позивача складає - 70353,26 грн.
Шкода в розмірі 46 656,00 гривен відшкодована ТОВ «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ», в який застрахований транспортний засіб ОСОБА_1 . Решта видатків на відновлення пошкодженого автомобілю за умовами страхування не відшкодовується Страховою компанією, що стало підставою звернення до суду.
Ухвалою суду від 15.04.2025 р. відкрито спрощене провадження.
Від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18). Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом в постанові від 26.01.2022 по справі №204/5403/18 (провадження № 61-14777св21) та постанові від 26.01.2022 по справі №465/674/19 (провадження № 61-12514св21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «...Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми…».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14- 176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/І5-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст.1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст.1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».
За умовами укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів СА-0115117 встановлений ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб – 160 000,00 грн.
05 листопада 2024 р. власник транспортного засобу «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 надав до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» заяву на виплату страхового відшкодування від 05.11.2024 року із вимогою про відшкодування йому 46 656,00 грн.
ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» відповідаючи на адвокатський запит, листом за вих.№1006-03 від 10.06.2025 р. повідомило представника Відповідача, що згідно заяви на виплату страхового відшкодування від 05.11.2024 р. ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» виплатило страхове відшкодування було в зазначеному розмірі та є повним виконанням ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» своїх зобов`язань перед власником транспортного засобу «Renault Kangoo» щодо означеного страхового випадку, а також Позивач підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та він не матиме жодних претензій до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» стосовно означеного випадку. Розмір (сума) страхового відшкодування ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та Позивачем взаємно погоджена. ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та Позивач досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи.
Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця – суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. До такого висновку прийшла Велика Палата у постанові від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц.

Витрати пов`язані з простоєм автомобіля та проведення експертизи вважає не доведеними.

У своїй відповіді на відзив представник позивача підтримав позовні вимоги та надав суду копію відповіді ТДВ «СГ «Оберіг» на адресу СП в формі ТОВ «Южтехсервіс» про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 46 656 грн., копію заяви про страхове відшкодування та заяви ТДВ «СГ «Оберіг», відповідно якої заявник зазначає, що заява про виплату страхового відшкодування не може тлумачитись, як відмова від подальших майнових претензій за збитки, що не покритті договором страхування, до ОСОБА_1 , який вчинив ДТП.

У своїх додаткових поясненнях представник відповідача просив відмовити у прийнятті відповіді на відзив, оскільки представник позивача пропустив строк подачі даної заяви.
Судом було постановлено протокольно про прийняття відповіді на відзив, з підстав того, що відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Вислухавши сторони у справі, ознайомившись із матеріалами справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04 жовтня 2024 р. постановою Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/15457/24 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та піддано до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Згідно постанови, 04 вересня 2024 року о 09 год. 45 хв. в м. Одесі по вул. Балківська, 115, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz S400», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 .
Власником транспортного засобу «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 є ТОВ «Южтехсервіс».
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «Mercedes-Benz S400», номерний знак НОМЕР_1 , застрахована полісом № СА/0115117 страховик ТДВ «СГ Оберіг». Відповідно полісу, страхова сума за одного потерпілого за шкоду життю та здоров`ю складає 320 000 грн., шкоду заподіяну майну 160 000 грн. (а.с. 92 зворот).
Відповідно висновку експерта № 029-СЕ/24 транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 , 2016 року, власником якого є СП «ТОВ «Южтехсервіс» вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, станом на 18.09.2024 р. склав 70 353,26 грн. (а.с 16-45).
05 листопада 2024 р. власник транспортного засобу «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 надав до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» заяву на виплату страхового відшкодування від 05.11.2024 р. із вимогою про відшкодування йому 46 656,00 грн. (а.с. 93).
Отже, представник позивача просить стягнути з відповідача різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та визначену експертним висновком № 029-СЕ/24.
Доказів витрат, понесених на відновлювальний ремонт автомобіля, Позивач суду не надав.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинним на час виникнення спору, та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
За даними висновку експерта № 029-СЕ/24 транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 , 2016 року вартість відновлювального ремонту траснпортного засобу склала 70 353,26 грн. (а.с. 35).
Згідно з п.36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV (дійсний на момент ДТП) страховик (у випадках передбачених ст.41 цього Закону – МТСБУ), керуючись нормами цього закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Разом із тим, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV (дійсний на момент ДТП) страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного суду від 16.06.2021 у справі №554/4741/19, постанову Верховного суду у складі ОП КЦС від 18.04.2022 у справі №520/1185/16-ц, постанову ВП ВС від 08.02.2022 у справі №209/3085/20).
Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчинити чи не вчинити певний правочин.
Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний суд у складі ОП КЦС у постанові від 10.0.2019р. у справі №390/34/17 зазначав, що добросовісність – це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Як встановлено судом, Позивач, діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування у розмірі 40 332,00 гривень та правовими наслідками такої виплати, а заявлена в подальшому вимога до особи, яка завдала шкоди, суперечить як попередній поведінці Позивача, так і засадам розумності та диспозитивності (див. постанову КЦС ВС від 13.12.2023 у справі №759/28079/21)
Такі дії потерпілої особи та страховика щодо узгодження суми страхового відшкодування відповідають припису пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV (дійсний на момент ДТП), в силу якого, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Оскільки рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.
Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV (дійсний на момент ДТП), відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV (дійсний на момент ДТП) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову ВС від 06.10.2021 у справі №362/3043/18).
Згідно наданого Позивачем висновку експерта розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є значно меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV (дійсний на момент ДТП) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а тому на відповідача не може бути покладено обов`язок відшкодувати різницю між розміром виплаченого страхового відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України.
Таким чином, з відповідача не може бути стягнуто на користь позивача вартість витрат, яких зазнав позивач внаслідок пошкодження транспортного засобу з урахуванням його фізичного зносу, оскільки це суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а також засадам розумності та диспозитивності.
Крім цього, відповідно до ст.29 Закону № 1961-IV (дійсний на момент ДТП) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
У постанові ВС від 11.03.2020 року у справі №754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом наземних транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП та вартістю матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу, викликана законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком - врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
Таким чином, посилання представника відповідача на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковими.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. (див. постанову ВС від 15.10.2020 у справі №755/7666/19)
Отже, збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 
Відповідно висновку експерта № 029-СЕ/24 транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 , 2016 року, власником якого є СП «ТОВ «Южтехсервіс» визначено саме вартість відновленого ремонту, яка станом на 18.09.2024 р. склала 70 353,26 грн.
Також, підлягають стягненню витрати за проведення експертизи – 4 700 грн., що документально підтверджено (а.с 52-54).
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 7 107 грн. за простой автомобіля, то в цій частині суд відмовляє, з тих підстав, що Довідка вих. 5-01/04 від 15.01.2025 року про розрахунок збитків внаслідок простою автомобіля «Renault Kangoo», номерний знак НОМЕР_2 , що підписана головним бухгалтером та заступником технічного директора СП «ТОВ «Южтехсервіс», є волевиявленням позивача, залежить від нього, та будь-якими доказами не обґрунтована.
Відповідно до ст. 76-77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статті 80-81 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
У відповідності ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн., відповідно платіжної інструкції № 61 від 20.01.2025 року (а.с. 3). 
Керуючись ст. ст. 263-265, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов Спільного підприємства у формі ТОВ «Южтехсервіс» (місцезнаходження: 68004, Одеська область, м. Чорноморськ вул. 1-го Травня, 15-В, код ЄДРПОУ 13875786) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення невідшкодованої шкоди, збитків пов`язаних з простоєм та судових витрат - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Спільного підприємства у формі ТОВ «Южтехсервіс» невідшкодовану шкоду у розмірі 23 697,26 грн., витрати за проведення експертизи – 4 700 грн. та судовий збір у розмірі 3 028 грн. 
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07 квітня 2026 року, з урахуванням навантаження на склад суду, яке пов`язано з тим, що від штатної кількості – 11 суддів, зараз здійснюють правосуддя тільки - 6, недостатня кількість суддів, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, введенням воєнного стану, обумовлює збільшення строку виготовлення повного тексту рішення суду, оскільки показники навантаження перевищують нормативні у 8 разів, передачі справ 2-х інших суддів, суд першої інстанції позбавлений можливості дотримання строків, передбачених національним законодавством.
З урахуванням рекомендованих Вищою радою правосуддя показників, ДСА України зробила розрахунок необхідної кількості суддів для здійснення ефективного правосуддя, яка суттєво перевищує кількість суддів визначену рішенням ВРП від 24 серпня 2023 р. 852/0/15/ - 23. Згідно розрахунків ДСА України, чисельність суддів Біляївського районного суду Одеської області, з урахуванням рівня навантаження, має складати 47 осіб. Зараз штатна кількість – 11 суддів, фактично здійснюють правосуддя тільки – 6 суддів.

Суддя        В.М. Буран