КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/379/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. Київ
Справа № 363/2193/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Вишгородського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Котлярової І.Ю., 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2024 року позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з неї на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1180-9891 від 31 березня 2023 року в розмірі 84 000 грн.
Позов мотивовано тим, що 31 березня 2023 року з відповідачем укладено кредитний договір № 1180-9891 в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Умови кредитування передбачали, що відповідач отримує кредит в сумі 16 800,00 грн строком на 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту - 15% від суми кредиту, знижена відсоткова ставка складатиме 1,20% / день, стандартна відсоткова ставка - 1,50% на день.
Позивач виконав свої зобов`язання належним чином, переказавши кредитні кошти на банківський рахунок відповідача, проте відповідач кошти не повернула, відсотки не сплатила, що призвело до порушення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1180-9891 від 31.03.2023 року в розмірі 84 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01 жовтня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня 2024 року - відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідача не було повідомлено належним чином про дату, час і місце судового розгляду в суді першої інстанції, а про ухвалення судового рішення вона дізналася випадково лише 06 вересня 2024 року через застосунок «Дія». Апелянт вважає, що позивач не надав суду першої інстанції належні докази заборгованості, зокрема первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту й детального розрахунку заборгованості.
Також відповідач стверджує, що позивач не надав докази ідентифікації відповідача при вході до особистого кабінету відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», використання персональних даних в тексті договору не доводить його підписання саме відповідачем.
На переконання апелянта, надана позивачем довідка через систему «LiqPay» і лист від АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування 16 800 грн на картку № НОМЕР_1 є неналежними доказами, оскільки не містять повної інформації про власника рахунку та створені самим позивачем. Апелянт підкреслює, що згідно з практикою Верховного Суду, належним доказом руху коштів є саме виписка з особового рахунку клієнта, якої в матеріалах справи немає. При цьому, розрахунок заборгованості та внутрішні довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вважаються недопустимими, оскільки вони створені самим позивачем і повністю залежать від його волевиявлення.
Апелянт стверджує, що умови кредитного договору в частині нарахування відсотків є несправедливими, оскільки у відповідній частині умови поставили відповідача у надзвичайно невигідне становище. Крім цього, відповідно до пункту 8.4. кредитного договору в період дії воєнного стану та 30 днів після нього позичальник звільняється від сплати відсотків, штрафів та пені. Оскільки договір був укладений 31.03.2023 (під час дії воєнного стану), нарахування значних відсотків (загальна сума позову - 84 000 грн при тілі кредиту 16 800 грн) суперечить як умовам договору, так і нормам законодавства щодо захисту позичальників у військовий час.
Відповідач вважає, що оскаржуване заочне рішення суду не відповідає нормам матеріального права, оскільки до спірних правовідносин підлягали застосуванню положення про споживче кредитування і про захист прав споживачів, а не ст.ст. 1048-1050 ЦК України.
Апелянт наголошує, що її майновий стан погіршився у зв`язку з воєнним станом, затримкою заробітної плати, зростанням заборгованості її роботодавця з оплати праці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - Мельник В.С. просить відмовити в її задоволенні, заочне рішення суду - залишити без змін, мотивуючи заперечення тим, що кредитний договір укладено в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «Укр Кредит Фінанс» шляхом накладення відповідачем одноразового ідентифікатора, що прирівнюється до власноручного підпису, а тому договір укладено з урахуванням Законів України «Про електронну комерцію» та «Про споживче кредитування». Договір є чинним та обов`язковим до виконання в силу статті 204 ЦК України, його не визнано недійсним.
Позивач зауважує, що відповідач ознайомилася з усіма умовами, правилами надання кредиту і графіком платежів до момент укладення угоди в особистому кабінеті, вхід до якого здійснюється шляхом верифікації клієнта фінансової установи - шляхом введення логіна та паролю, які були відомі лише відповідачу. Для отримання кредиту відповідач повинна була самостійно заповнити анкету, ввівши паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, реквізити банківської картки, що свідчить про цілеспрямованість її дій на отримання кредиту. Також відповідач ввела код, який надійшов на номер її мобільного телефону, що свідчить про ознайомлення з умовами кредитного договору перед його укладенням.
Позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги стосовно недоведеності переказу коштів відповідачу, оскільки зазначене обставина підтверджується довідкою про перерахування коштів через систему «LiqPay» на картку НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що реквізити картки були надані самою відповідачем під час реєстрації, а отже, вона є її власником або користувачем. Сума 84 000,00 грн, з яких 16 800,00 грн - тіло кредиту, а решта - відсотки, розрахована згідно з умовами кредитного договору, з якими відповідач погодилася.
Звертає увагу, що належить розрізняти поняття «неустойка/штраф» та «проценти за користування кредитом», що вживаються у кредитному договорі. У зв`язку з цим наголошує, що законодавчі обмеження воєнного стану стосуються штрафних санкцій (пені), але не звільняють від обов`язку платити відсотки за фактичне користування грошима. Оскільки відповідач підписала договір на певних умовах (зокрема щодо процентної ставки), вона зобов`язана їх виконувати незалежно від майнового стану.
Стосовно неналежного повідомлення позивача про судовий розгляд в суді першої інстанції, то представник зазначає, що місцевий суд вжив усіх заходів для повідомлення відповідача, а посилання на «випадкове дізнання» про справу через «Дія» - розцінює як спробу затягнути виконання заочного рішення суду.

Також представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що доводи позивача зводяться до опису алгоритму роботи сайту та інформаційно-телекомунікаційної системи, але доказів, що саме відповідач здійснювала дії з верифікації й оформлення кредиту, зокрема лог-файлів, IP-адрес - не надав.
Надана позивачем на підтвердження факту переказу кредитних коштів довідка із системи «LiqPay» є неналежним доказом, оскільки вона є внутрішнім документом платіжної системи, а не банківським документом. Апелянт наголошує, що єдиним беззаперечним доказом отримання грошей (реальності договору позики) є банківська виписка з рахунку отримувача, де чітко видно повне ім`я отримувача, номер рахунку, призначення платежу. Достовірно встановити власника банківської картки за номером НОМЕР_1 неможливо, в тому числі, чи належала ця картка відповідачу.
Апелянт вважає, що в розумінні пункту 8.4. кредитного договору відповідач звільнена від відсотків (процентів) на період дії воєнного стану, натомість позивач порушує власні ж умови договору.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до статті 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
З`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою, або повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, судові повідомлення - судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16 травня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду з викликом учасників справи (а.с. 84).
Як встановив суд першої інстанції, місце проживання відповідача ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 07.05.2024 № 1790/03-18, на основі інформації з Реєстру територіальної громади Державної міграційної служби України (а.с. 83).
Судові засідання в суді першої інстанції були призначені на 19 червня 2024 року о 09:20 год (а.с. 88-90), на 26 липня 2024 року о 12:45 год (а.с. 92-94), на 16 серпня 2024 року о 09:20 год (а.с. 98-100).
27 травня 2024 року відповідачу направлено судову повістку за її зареєстрованою адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , проте повістка повернулася до суду 12 червня 2024 року за закінченням строку зберігання.
В матеріалах справи відсутні докази подальшого направлення відповідачу судових повісток з викликом у судові засідання на 26 липня 2024 року і на 16 серпня 2024 року, тоді як справу було призначено до розгляду з викликом учасників справи.
У свою чергу, повернення судової повістки за закінченням строку зберігання не вважається «днем вручення судової повістки» в розумінні частини восьмої статті 128 ЦПК України. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист, тому вона не може давати суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає, чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, або ж він відсутній, чи особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено за місцем проживання.
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 906/142/18 і від 27.02.2020 у справі № 814/1469/17.
За вищенаведених обставин, доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення відповідача про судовий розгляд в суді першої інстанції є обґрунтованими.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.04.2022 року у справі № 522/18010/18 «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на викладене, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, заочне рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 березня 2023 року між сторонами укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1180-9891 (а.с. 41-51).
За умовами кредитного договору розмір кредитного ліміту склав 16 800 грн, дата надання/видачі кредиту 31.03.2023 року (пункт 4.1.).
Сплату процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту позичальник зобов`язаний здійснювати у визначені графіком платежів (який є додатком 3 до договору) дати, які є останніми днями відповідних базових періодів. Отримані кредитодавцем від позичальника грошові кошти зараховуються в якості оплати процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту за загальним правилом в останній день кожного базового періоду згідно графіку платежів (який є Додатком 3 до цього Договору). У випадку сплати позичальником прострочених процентів за користування кредитом та простроченої комісії за видачу кредиту отримані кредитодавцем від позичальника грошові кошти зараховуються в рахунок оплати вказаної заборгованості в дату їх надходження на банківський рахунок кредитодавця. Позичальник підписанням цього договору підтверджує та розуміє, що після ініціювання позичальником переказу коштів з власного рахунку на рахунок кредитодавця проходить певний час до моменту зарахування сплачених позичальником коштів на рахунок кредитодавця, а також те, що ризики того, що сплачені позичальником кошти можуть надійти на рахунок кредитодавця із затримкою, несе позичальник (пункт 4.5.).
Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється на суму виданого кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за ставкою 1,50% (стандартна процентна ставка (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою) (пункт 4.6.).
Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 24.01.2024 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається. Подовження строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань позичальника (пункт 4.9.). Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 29 515,00% (пункт 4.10.).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складатиме 94 920,00 грн. та включає в себе: суму кредиту, комісію за видачу кредиту (якщо п. 4.7 Договору передбачає сплату комісії за видачу кредиту) та проценти за користування кредитом (пункт 4.11.).
Позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця проценти від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором, які виникли у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань за цим Договором під час дії карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 (із наступними змінами і доповненнями) та/або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину. Крім того, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення (пункт 8.4.).

Порядок і умови відкриття ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кредитної лінії (надання споживчих кредитів), права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Договору визначаються Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), затверджених наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від 26.10.2022 № 58-П.
Відповідно до цих Правил: акцепт - відповідь заявника про повне та безумовне прийняття пропозиції (оферти) кредитодавця укласти договір в електронній формі. Акцепт здійснюється (надається) в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця - особистому кабінеті заявника шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, яке підписане шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем);
особистий кабінет - персональний розділ позичальника на вебсайті кредитодавця, доступ до якого здійснюється за допомогою логіна та пароля, і через який здійснюється взаємодія сторін;
логін - номер мобільного телефону позичальника, зазначений ним при реєстрації;
пароль - створена позичальником алфавітно-цифрова послідовність, що використовується для входу в особистий кабінет;
електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності (SMS-код), що надсилаються позичальнику та використовуються ним для підписання кредитного договору (а.с. 19-20).
Відповідач ознайомилася з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) 31 березня 2023 року, про що свідчить її електронний підпис з одноразовим ідентифікатором НОМЕР_2 (а.с. 32).
З Паспорту споживчого кредиту вбачається, що відповідачу надається кредит в сумі 16 800 грн строком на 300 календарних днів, з яких пільговий період сплати відсотків становить 14 календарних днів. Розмір стандартної відсоткової ставки складає 547,50% (1,5% / день). У випадку кредитування на суму 16 800 грн протягом всього строку кредитування з розрахунку застосування ставки 1,50% / день та комісії за видачу кредиту в розмірі 15,00% від суми кредиту, загальні витрати за кредитом становитимуть не більше 78 120 грн, а орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування не перевищуватиме 94 920 грн (а.с. 33-34).
Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором А9106 (а.с. 36).
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 27.03.2024, банк повідомив позивача про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору від 02.12.2019 № 4010, зокрема, 31 березня 2023 року здійснено банківський переказ через платіжну систему LiqPay в сумі 16 800,00 грн на картку НОМЕР_1 (а.с. 52, 54).
Згідно з розрахунком заборгованості щодо видачі кредиту 1180-9891 від 31 березня 2023 року, за період з 31 березня 2023 року по 24 січня 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором склала всього 94 214,00 грн, з яких: основний борг - 16 800,00 грн; залишок відсотків - 74 894,40 грн; залишок комісії - 2 520,00 грн (а.с. 62).
При цьому, з розрахунку вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувалися протягом перших 14 днів з моменту його надання за ставкою 1,2% / день від суми кредиту (занижена відсоткова ставка), надалі, до моменту закінчення строку кредитування, - 1,5% / день від суми кредиту (стандартна відсоткова ставка) (а.с. 62-66).

Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За частинами першою і третьою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з частинами першою і другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (положення про позику), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 і частини першої статті 1049 ЦК України ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частин третьої, четвертої, шостої і восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Вказані правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 14 червня 2022 року в справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року в справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 4 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 31 березня 2023 року сторони уклали Договір № 1180-9891 про відкриття кредитної лінії, умови якого передбачали обов`язок позивача передати у користування відповідачу кошти в сумі 16 800,00 грн строком на 300 календарних днів, під час пільгового періоду розмір відсоткової ставки за користування кредитом складав 1,2%, а розмір стандартної відсоткової ставки - 1,5%. При цьому, комісія за видачу кредиту складала 15,00%. Розмір реальної річної ставки сторони визначили на рівні 29 515,00%.
Оскільки відповідач в період з 31 березня 2023 року по 13 квітня 2023 року (чотирнадцятиденний період застосування зниженої відсоткової ставки) не вносила кошти на виконання грошового зобов`язання як основної суми боргу (16 800 грн), так і відсотків за користування кредитними коштами (1,2% / день від суми кредиту), з 14 квітня 2023 року по 24 січня 2024 року (граничний період користування кредитом) відповідач застосував стандартну відсоткову ставку за користування кредитними коштам (1,5% / день від суми кредиту).
Кредитний договір підписано сторонами в електронному вигляді з використанням одноразового електронного ідентифікатора А9106, що відповідає загальним правилам вчинення правочину.
При укладенні договору відповідач була обізнана з усіма його умовами, про що свідчать факти підписання Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспорту споживчого кредиту, який містить основні умови кредитування, включно з інформацією про суму кредиту, розміру заниженої і стандартної відсоткових ставок, а також суму, яку належить повернути у разі користування кредитними коштами протягом всього строку кредитування - 94 920 грн.
Факт переказу коштів на банківський рахунок відповідача, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», підтверджується листом цієї банківської установи від 27 березня 2024 року.
Разом з тим, грошове зобов`язання зі своєї сторони відповідач не виконала, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором, наведений банком розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано.
Заперечуючи проти належності банківської картки, відповідач не надала доказів, що в цьому банку у неї відсутній банківський рахунок (банківська картка).
У зв`язку з цим, колегія суддів звертає увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності відповідно до статті 12 ЦПК України, частини третя і четверта якої передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, і що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зважаючи на те, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню через істотне порушення норм процесуального права, що має наслідком розгляд справи по суті в суді апеляційної інстанції, відповідач не була позбавлена можливості надати докази на доведення заперечень проти позовних вимог до апеляційної скарги, але процесуальним правом не скористалася.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем заборгованості відповідача належними доказами - первинними документами бухгалтерського обліку, колегія суддів відхиляє оскільки відповідно до основних положень про докази (параграф 1 глави 5 ЦПК України) факт заборгованості може встановлюватися на підставі належних письмових доказів, достовірність яких має право спростувати протилежна сторона.
Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що позивач не довів верифікацію відповідача в особистому кабінеті та оформлення кредиту, оскільки Паспорт споживчого кредиту та договір укладені в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису та свідчить про вільне волевиявлення відповідача і його згоду з усіма умовами договору.
Кредитний договір містить ідентифікуючі відомості про відповідача, зокрема серію і номер паспорту, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання, номер особистого електронного платіжного засобу, електронну адресу) та підписано електронним підписом останнього шляхом зазначення одноразового ідентифікатора А9106, що відповідає частинам шостій, восьмій статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Із наведеного позивачем алгоритму убачається, що без реєстрації та здійснення входу на вебсайт Товариства за допомогою логіну і паролю особистого кабінету чи без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Крім цього, відповідач не довела, що позивач протиправним шляхом заволодів її персональними даними, зокрема, що вона зверталася до правоохоронних органів зі скаргами тощо.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно ненадання позивачем доказів ідентифікації відповідача при вході до особистого кабінету відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та що використання персональних даних в тексті договору не доводить його підписання саме відповідачем.
В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що умови кредитного договору в частині відсотків є несправедливими і що ці умови поставили її в надзвичайно скрутне становище.
Проте апеляційний суд зазначає, що умови кредитування були доступними відповідачу перед підписанням кредитного договору, вона свідомо з ними погодилася, в судовому порядку не оскаржувала відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю частині першій статті 203 ЦК України.
Доводи апелянта про погіршення майнового стану відповідача у зв`язку із дією на території України правового режиму воєнного стану та затримки її роботодавця у виплаті заробітної плати колегія суддів відхиляє, оскільки зазначена обставина не впливає на факт виникнення між сторонами кредитного правовідношення і не є обставиною, що може звільняти боржника від виконання грошового зобов`язання.

Апелянт також стверджує, що факт отримання коштів не доведений, оскільки замість банківської виписки надано лише внутрішню довідку платіжної системи. Частково прихований номер картки унеможливлює ідентифікацію її власника та підтвердження зарахування суми на рахунок відповідача. Проте колегія суддів відхиляє зазначені доводи.
Відповідно до пункту 10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління НБ України від 03.11.2021 № 113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). 
При цьому, колегія суддів зауважує, що в розумінні цього Положення кредитодавець - небанківська фінансова установа, яка відповідно до законів України має право надавати споживчі кредити та кошти в позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, включаючи страховика, який надає кредит у межах та під заставу викупної суми за договором страхування життя з накопичувальною складовою.
Оскільки позивач є небанківською фінансовою установою, то банківську виписку з рахунку отримувача він об`єктивно позбавлений можливості надати, адже ведення такої виписки законом фінансовими установами, які не провадять банківську діяльність, не передбачено.
Кредитор ТОВ "Укр Кредит Фінанс" є фінансовою, а не банківською установою. Тому зважаючи на положення Закону України "Про платіжні послуги", лист АТ КБ "Приватбанк" з повідомленням про перерахування коштів за допомогою платіжної системи LiqPay є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити.
Надані позивачем лист та довідка містять інформацію про перерахування коштів на банківську картку, визначену відповідачем в договорі № 1180-9891 від 31 березня 2023 року, що у сукупності з іншими доказами у справі, належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу.
Доводи апеляційної скарги про необхідність надання саме банківської виписки є помилковими, оскільки платіжні операції в даному випадку здійснювалися через небанківську платіжну систему і відповідна довідка та лист є належним і достатнім первинним документом, що підтверджує транзакцію.
Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору, мала можливість надати суду по такому рахунку виписку. Проте, правом надання таких доказів відповідач не скористалась.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта стосовно відсутності у позивача правових підстав для нарахування відсотків на період воєнного стану.
Відповідно до пункту 8.4. кредитного договору відповідач звільнялася від обов`язку сплатити на користь позивача проценти від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим Договором, які виникли у зв`язку з порушенням Позичальником зобов`язань за цим Договором під час дії карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 (із наступними змінами і доповненнями) та/або у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину. Крім того, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
За частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, за змістом частин першої і третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто, відповідач підлягала звільненню від обов`язку сплатити відсотки, які нараховувалися відповідно до статті 625 ЦК України, після прострочення виконання грошового зобов`язання, а також від неустойки, одним з різновидів якої є пеня.
Проте кредитний договір чітко розмежовує «відсотки за користування кредитом», що нараховуються протягом строку кредитування, тобто 300 днів з моменту укладення кредитного договору, і правові наслідки у вигляді сплати відсотків відповідно до статей 549 та 625 ЦК України.
Так, протягом чотирнадцяти днів з моменту укладення договору - 31.03.2023-13.04.2023 - позивач застосував занижену відсоткову ставку за користування відповідачем кредитними коштами в розмірі 1,2% від суми кредиту, а з 14.04.2023-24.01.2024 - застосовував стандартну відсоткову ставку в розмірі 1,5% від суми кредиту.
Тож за правовою природою відсотки за користування кредитними коштами не є відсотками, від сплати яких звільняється відповідач на період дії на території України карантину і воєнного станув розумінні п. 8.4. кредитного договору.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит фінанс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. за подання позовної заяви. 
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.
Заочне рішення Вишгородського районного суду міста Києва від 16 серпня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 84 000 ( вісімдесят чотири тисячі) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.