ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/193/26
3/609/78/2026
16 березня 2026 року 

Суддя Шумського районного суду Тернопільської області Харлан М.В., розглянувши матеріали, які надійшли від СПД № 2 (м. Шумськ) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя: АДРЕСА_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_2 , непрацюючого, паспорт громадянина України НОМЕР_1 ,
за ч.2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №619938 від 14 лютого 2026 року гр. ОСОБА_1 05 лютого 2026 року близько 18.20 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, тобто умисні дії, погрози, образи, приниження, відносно співмешканки ОСОБА_2 в присутності її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2015 року народження, чим порушив вимоги п.п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за що відповідальність передбачена ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  в судове засідання не з`явився, про причини неявок не повідомив, хоча належно сповіщався про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП України, справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Суд бере до уваги те, що  ОСОБА_1  було достеменно відомо про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП, про що свідчить його особистий підпис у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Як зазначає Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», в силу вимог частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини 1 ст. 6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
При вирішенні питання про розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд також враховує положення ст.268 КУпАП, згідно яких адміністративні правопорушення за ст.173-2 КУпАП не відноситься до правопорушень, по яким є обов`язковою присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши їх у відповідності до положень ст.252 КУпАП, приходжу до наступного висновку.
У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Ст.245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.2 ст.173-2 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в умисному вчиненні стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру із визначених диспозицією вказаної норми, та передбачає існування такої обов`язкової ознаки як настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Суб`єктивна сторона зазначеного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу, тобто коли особа (кривдник) усвідомлює протиправний характер своїх дій (бездіяльності), передбачає настання шкідливих наслідків для фізичного чи психічного здоров`я малолітнього чи неповнолітнього потерпілого та бажає або свідомо допускає їх настання.
Таким чином, для встановлення в діянні особи події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч.2 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, виходячи з його законодавчого визначення.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктом 14 ч.1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
З наведеного вбачається, що домашнє насильство є правопорушенням із матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є настання відповідних суспільно небезпечних наслідків у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. При розгляді справи суд також враховує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП і не може бути перекладено на суд.
Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Так, зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї спів жительки ОСОБА_2 , а саме: погрози, образи та приниження, в присутності її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2015 р.н., чим порушив вимоги п.п.2, ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
На підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суду надано: електронний рапорт помічника чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області Майструка І.В. від 14.02.2026р., протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.02.2026р., письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , від 05.02.2026р., копію ІД картки на ім`я ОСОБА_1 , інформацію з актового запису про народження ОСОБА_3 , довідку – характеристику № 35 від 16.02.2026р. на ОСОБА_1 .
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №619938 від 14.02.2026р. потерпілою у інкримінованому ОСОБА_1 адміністративному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП є ОСОБА_3 .
Однак, долучені до матеріалів справи документи, на переконання судді, не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки не містять доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного, психологічного чи економічного характеру стосовно малолітньої ОСОБА_3 . 
Разом з тим, суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За наведеного, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.
При розгляді справи також враховую, що вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, є підставою для визнання такої особи потерпілою на підставі частини 4 статті 269 КУпАП із зазначенням про це у протоколі за ч.1 ст.172-3 КУпАП та не потребує додаткової окремої кваліфікації за ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи не є тотожним вчиненню домашнього насильства у присутності цієї особи.
Отже, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно малолітньої ОСОБА_3 , доходжу до висновку, що вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, яке очевидно мало місце 05.02.2026р. близько 18.20 год., відносно його співмешканки ОСОБА_2 , у присутності її малолітньої доньки ОСОБА_3 , не свідчить про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно малолітньої ОСОБА_3 у розумінні положень ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Враховуючи викладене, а також те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу висновку про відсутність в матеріалах справи належних та достатніх доказів, які б доводили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Згідно ч.2 ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, а згідно з частиною третьою цієї статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки у відповідності до вимог ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. 
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області. 

Суддя:	  	М.  В.  Харлан