Справа № 513/189/26 
Провадження № 1-кп/513/107/26 

Саратський районний суд Одеської області

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12026162240000032 від 08 січня 2026 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сарата, Саратського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України,
у с т а н о в и в:
постановою Арцизького районного суду Одеської області від 30 вересня 2024 року, у справі № 492/1168/24, яка набрала законної сили 11 жовтня 2024 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення: у вигляді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Однак, ОСОБА_4 достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили 11 жовтня 2024 року про те, що вищевказаним рішенням суду його позбавлено права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років, умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи реальну можливість утриматись від керування, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортним засобом при наступних обставинах. Так, всупереч рішення суду, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 07 січня 2026 року о 22 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом, а саме мотоциклом марки "Viper V125S" без реєстраційного номерного знаку, рухаючись по вул. Кішинівській, в с. Успенівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, був зупинений працівниками відділення поліції № 1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, за порушення правил Дорожнього руху. Вищевказані дії ОСОБА_4 свідчать про умисне ухилення останнього від виконання вказаного судового рішення.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 382 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду. У судовому засіданні пояснив, що був обізнаний про рішення суду, однак зателефонував товариш, якому потрібна була допомога, тому він сів за кермо транспортного засобу, та його було зупинено працівниками поліції, коли він їхав на мотоциклі. 
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, суд дійшов переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке у відповідності до положень частин другої та п`ятої статті 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин (ч.1 ст.382 КК України), особу винного, його вік, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, раніше не судимий, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, враховуючи те, що ОСОБА_4 офіційно не працює, має нестабільний дохід, суд у даному конкретному випадку вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.382 КК України у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, вважаючи таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Підстав для застосування статті 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. 
Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66, 67, 382 КК України, суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю на один рік, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 30 березня 2026 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати. 
Речовий доказ: CD-диск із відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні. 

Суддя ОСОБА_1