Справа № 953/7625/25
н/п 2/953/825/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 квітня 2026 року
Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.
за участю секретаря судового засідання Глазько С.О.,
учасники справи у судове засідання не з`явились,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 ) про стягнення індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 264 544,51 грн за боргом спадкодавця.
Позовна заява мотивована тим, що до позивачки, як до спадкоємця перейшло право вимоги за договором позики, боржник за яким помер, а обов`язки щодо такого повернення перейшло до його спадкоємців, відповідачів у справі. Вказує, що рішенням Московського суду м. Харкова від 25.09.2014 із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 було стягнено заборгованість за договором позики по 112 095 грн з кожного. Указане рішення не було виконано, у зв`язку з чим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 було стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати та 3 % річних на користь ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, спадкоємицею якої є позивачка. Ухвалами Московського районного суду від 29.10.2024 і Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2025 було змінено стягувача у виконавчих документах, виданих на виконання вказаних рішень суду про стягнення. Указані рішення судів не виконання, а тому позивачка звернулась з позовом про стягнення 3 % та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України.
Виклад позиції відповідача
Відповідач право на подання відзиву не скористався.
Процесуальні дії у справі
Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 28.07.2025 передав справу за підсудністю до Слобідського районного суду м. Харкова.
Слобідський районний суд м. Харкова ухвалою від 27.10.2025 відмовив у відкритті провадження в частині позову до ОСОБА_3 (у зв`язку зі смертю), цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 передав до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю, оскільки останнім відомим місцем проживання відповідача є Київський район м. Харкова.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.11.2025 справу передано для розгляду судді Вітюку Р.В.
Суд ухвалою від 11.12.2025 відкрив провадження у справі, призначив її до розгляду та встановив учасникам справи строки для реалізації процесуальних прав.
Суд ухвалою від 10.03.2026 закрив підготовче провадження у справі та призначив її до розгляду на 09.04.2026.
31.03.2026 від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
09.04.2026 у судове засідання учасники справи не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивачка обізнана про судовий розгляд, що підтверджується її заявою. Відповідач повідомлявся шляхом надсилання судової кореспонденції засобами поштового зв`язку. Поштові повідомлення повернулись з відміткою: "адресат відсутній", що згідно зі ст. 128, 272 ЦПК України та усталеною практикою Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням. Крім того, відповідач додатково повідомлявся шляхом розміщення оголошення на веб-сайті суду. Жодних заяв та клопотань не подав.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, ураховуючи належне повідомлення учасників справи, клопотання позивачки про розгляд справи у її відсутність, дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторін.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом
25.09.2014 Московський районний суд м. Харкова рішенням у справі № 2027/19316/12 стягнув з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з кожного з них по 121 095,00 гривень на користь ОСОБА_4 .
За обставинами вказаної справи встановлено таке:
-01.03.2011 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір позики грошових коштів, згідно якого ОСОБА_6 взяв в борг у ОСОБА_5 суму коштів у розмірі 27 000 доларів США, зобов`язався повернути ОСОБА_5 борг до 01.09.2012, а також гарантував сплату ОСОБА_5 3 000 доларів США, як компенсацію за користування грошима. У випадку не повернення суми боргу, гарантував ОСОБА_5 переоформити на нього нотаріально право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;
-ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер;
-спадкоємцем за заповітом померлого ОСОБА_5 була ОСОБА_4 ;
-ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 ;
-після померлого ОСОБА_6 залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за заповітом після померлого були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину в рівних частках згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
07.12.2017 Київський районний суд м. Харкова рішенням у справі № 640/11747/17 стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 за період з 25.09.2014 до 01.07.2017 3 % річних в розмірі 20 105,09 грн та інфляційні витрати в розмірі 168 725,70 грн, а всього 188 830,79 грн. Також вирішив питання стягнення судових витрат.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 
29.10.2024 Московський районний суд м. Харкова ухвалою у справі № 2027/19316/12 замінити сторону (стягувача) у виконавчих листах № 2027/19316/12, виданих 27.04.2017 Московським районним судом м. Харкова (виконавче провадження № 54040240) під час примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.09.2014 у справі № 2027/19316/12, а саме, ОСОБА_4 на правонаступника – ОСОБА_1 
11.04.2025 Київський районний суд м. Харкова ухвалою у справі № 640/11747/17 замінив сторону (стягувача) ОСОБА_4 на правонаступника - фізичну особу ОСОБА_1 у виконавчих листах № 640/11747/17, виданих 02.02.2018 Київським районним судом міста Харкова щодо примусового виконання рішення Київського районного суду міста Харкова від 07.12.2017 у справі № 640/11747/17. Поновив строк пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих 02.02.2018 Київським районним судом міста Харкова щодо примусового виконання рішення Київського районного суду міста Харкова від 07.12.2017 у справі № 640/11747/17.
У вказаній ухвалі встановлено таке:
-відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 21.03.2019, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 
-згідно із заявою про прийняття спадщини та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55579787 від 22.03.2019, ОСОБА_7 прийняв спадщину після померлої матері - ОСОБА_4 ;
-відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 05.01.2021, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
-згідно з повідомлення приватного нотаріуса ХМНО Харченко Л.Л., померлим ОСОБА_7 , складено заповіт від 03.05.2019 за реєстровим № 1140 на ім`я ОСОБА_1 ;
-з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64076005 від 24.03.2021, вбачається, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 відкрито спадкову справу.
Слобідський районний суд м. Харкова ухвалою від 27.10.2025 відмовив у відкритті провадження в частині позову до ОСОБА_3 , у зв`язку зі смертю, а цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 передав до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю. Указана ухвала не оскаржувалась та набула законної сили. Відповідно, розгляд справи здійснюється відносно ОСОБА_3 .
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Між сторонами склались правовідносини щодо повернення грошових коштів за зобов`язаннями, які виникли між їхніми спадкодавцями. Спір у справі стосується наявності підстав для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі частини другої статті 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням судових рішень за якими було стягнуто заборгованість за зобов`язанням, яке виникло між чоловіком спадкодавця позивачки та спадкодавцем відповідача.
Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену практику щодо 3 % річних та інфляційних, звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох % річних за рішенням суду не є сумою боргу, на які можуть нараховуватися 3 % річних та інфляційних, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Суд зауважує, що права кредитора на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум стосується лише випадків, коли не сплачено суму основного боргу, що дає право кредитору нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення суду про стягнення основного боргу. Іншими словами після стягнення суми боргу за рішенням суду кредитор має право нараховувати 3 % річні та інфляційні до повного виконання рішення, але об`єктом нарахування є сума боргу, а не 3 % річні та інфляційні, що нараховані за період прострочення на цю суму боргу за інший період.
Підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що 3% річних та інфляція не є сумою боргу в прямому розумінні статті 625 ЦК України. Це суми є компенсацією за використання чужих коштів (договору позики) та знецінення грошей внаслідок інфляції, які є складовою частиною загального боргу, який підлягає стягненню. Після того, як суд стягнув певні суми 3% річних та інфляція, вони вважаються остаточно визначеними і не можуть бути предметом повторного стягнення у спосіб додаткового нарахування 3% річних або інфляційні на раніше стягнуті інфляційні втрат на суму боргу та 3 % річних.
При цьому суд враховує, що за обставинами цієї справи зобов`язання, за невиконання якого позивачка просить стягнути 3 % річних та інфляційні втрати з відповідача виникли між іншими особами, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за договором позики. Тобто позивачка та відповідач набули право та обов`язок на отримання та повернення коштів, відповідно шляхом їх успадкування.
Правила спадкування урегульовано Главою 84 ЦК України.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
З аналізу наведеної норми вбачається, що у спадкоємця виникає обов`язок задовольнити вимогу кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину шляхом одноразового платежу або ж, у разі відмови від одноразового платежу, шляхом звернення стягнення на майно.
Указані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника у разі його смерті за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.
Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
За обставинами цієї справи право первісного кредитора ОСОБА_5 на отримання одноразового платежу було реалізовано шляхом звернення спадкоємцем ( ОСОБА_4 ) вказаної особи до суду та ухвалення рішення Московським районним судом м. Харкова від 25.09.2014 у справі № 2027/19316/12. Суд враховує, що таке стягнення за своїм змістом є фактично реалізацією статті 1282 ЦК України у цих правовідносинах. Крім того, відшкодування від знецінення коштів передбачене частиною другою статті 625 ЦК України також було реалізовано, а саме у рішенні Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2017 у справі № 640/11747/17.
Крім того, суд звертає увагу, що на сьогодні наявні два судові рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів (успадкованого права) у загальному розмірі 432 909,62 грн. Інший боржник за вказаним зобов`язанням помер ( ОСОБА_3 ).
При цьому за встановленими у рішенні Московського районного суду м. Харкова від 25.09.2014 у справі № 2027/19316/12 обставинами справи ОСОБА_2 набув у спадщину у вигляді половини квартири АДРЕСА_1 .
У цій справі позивачка заявила до стягнення 264 544,51 грн.
Водночас жодного доказу в розумінні статей 76 – 80 ЦПК України на підтвердження того, що вартість частини успадкованої ОСОБА_2 квартири перевищу уже стягнуті та заявлені до стягнення суми (697 454,13 грн (432 909,62 грн + 264 544,51 грн) позивачка не надає, що відповідно позбавляє суд можливості встановити правомірності пред`явленої вимоги у розумінні частини першої статті 1282 ЦК України. Тобто позивачка не надала доказів того, що розмір успадкованого майна перевищу уже задоволені вимоги та пред`явлені до стягнення з урахування наданих суду доказів.
Суд враховуючи загальні засади цивільного судочинства, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та зазначає, що позивачка не довела наявності підстав, передбачених у частині першій статті 1282 ЦК України. При цьому у цій справі суд виходить з того, що у позивачки вже наявні права вимоги до відповідача у загальній сумі 432 909,62 грн за зобов`язанням, сторонами якого позивач та відповідач не були, а позивачка отримала право вимоги у порядку спадкування.
За таких обставин, суд зазначає, що позивачка не довела належними та достатніми доказами наявності підстав для задоволення позовних вимог, що є підставою для відмови в позові.
На переконання суду, з урахуванням встановлених обставин щодо наявності судових рішень про стягнення боргу та 3 % річних і інфляційних втрат з відповідача, таке рішення забезпечить дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин, оскільки, спадкоємець, приймаючи спадщину, вже реалізував свій майновий інтерес шляхом заміни стягувача у наявних судових рішеннях, який кореспондується обов`язку відповідача сплатити борг виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна.
Висновки за результатами розгляду заяви
З огляду на викладене, позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, у зв`язку з недоведеністю та необгрунтованістю.
Судовий збір
З урахуванням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст. 2, 4, 133, 141, 263 – 265, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми відмовити в повному обсязі.
Судові витрати залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 09.04.2026.

Суддя           Роман ВІТЮК