ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року	Львів	Справа № 441/1447/25 пров. № А/857/43836/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,
за участю секретаря судового засідання Тучапської Д.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Перетятько О.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Городок, 
дата складання повного тексту рішення – 15 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії РАП № 2208697548 від 28.02.2024, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою серії РАП № 2208697548 від 28.02.2024, винесеною провідним спеціалістом – інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Гренюхом Р.І., встановлено, що 31 січня 2024 року 11 год. 08 хв. водієм транспортного засобу «HONDA M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено зупинку за адресою м. Львів, пл. Петрушевича Є., 1, ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушено вимоги підпункту и) пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306. Вказаною постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Зазначає, що порушення Правил дорожнього руху 31.01.2024 допустив його батько ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу «HONDA M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , штраф за вказане порушення 01.02.2024 також сплатив ОСОБА_2 . Звертає увагу на те, що 31.01.2024 жодного порушення Правил дорожнього руху на автомобілі «НОNDA M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , не вчиняв, про розгляд справи про адміністративне правопорушення йому нічого не було відомо, штрафу не сплачував. Окрім цього, зауважує, що інспектор з паркування, встановивши, що штраф за вчинення адміністративного правопорушення сплачений не тією особою, щодо якої виноситься постанова про накладення адміністративного стягнення, зобов`язаний був виконати вимоги абз. 6 ст. 279-3 КУпАП, тобто надіслати постанову на його адресу реєстрації. Проте, не виконавши вимог ст. 279-3 КУпАП, інспектор з паркування позбавив його можливості оскаржити постанову.
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 2208697548 від 28 лютого 2024 року до повідомлення серії ЛВ № 00557211 від 31 січня 2024 року, винесену провідним спеціалістом - інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Гренюх Романом Ігоровичем на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП - скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрито.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з аналізу положень статті 279-1 КУпАП слідує, що у випадку, якщо постанова про накладення адміністративного стягнення була виконана не тією особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, то інспектор з паркування зобов`язаний надіслати таку постанову особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. В іншому випадку грубо порушуються права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема бути ознайомленим про притягнення до адміністративної відповідальності, оскаржити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, а також вчинити дії передбачені ст. 279-3 КУпАП. Таким чином, встановивши, що штраф за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ00557211 був сплачений ОСОБА_2 , а до адміністративної відповідальності притягується ОСОБА_1 , інспектор з паркування зобов`язаний був надіслати йому постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 2208697548 від 28.02.2024. Враховуючи заявлені позовні вимоги та приписи ч. 3 ст. 286 КАС України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП не доведена, прийняте рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, тому постанова у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії РАП № 2208697548 від 28.02.2024 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як належного користувача, за яким, згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, на дату винесення постанови, зареєстровано транспортний засіб «НОNDA M-NV» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , на якому 31.01.2024 о 11 год. 08 хв. було здійснено стоянку в межах виїзду з прилеглої території за адресою: м. Львів, пл. Петрушевича Є., 1, створюючи при цьому перешкоду дорожньому руху, та як наслідок вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Зауважує, що особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, з відповідною заявою не зверталась у встановлені строки до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також не надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу. Вказує, що згідно з ч. 5 ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому винесення постанови без участі позивача не обмежувало його права на захист. Вважає, що позивач не надав достатніх належних і допустимих у розумінні ст. 251 КУпАП, ст. 72, 73 КАС України доказів, які б підтверджували незаконність винесення постанови,
Сторони в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 31.01.2024 інспектором паркування зафіксовано транспортний засіб НОNDA з державним номерним знаком НОМЕР_1 з порушенням правил дорожнього руху та виписано повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ00557211 на ім`я ОСОБА_1 .
Штраф за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ00557211 був сплачений ОСОБА_2 01.02.2024, що підтверджується даними виписки по рахунку НОМЕР_3 з ГУДКСУ у Львівській області за 01.02.2024.
Як слідує із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є власником автомобіля «HONDA M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , водночас зі змісту листа Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури ЛМР від 07.07.2025 № 3701-вих-99221 слідує, що ОСОБА_1 , за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 28.02.2024 був належним користувачем вказаного транспортного засобу.
28.02.2024 провідним спеціалістом – інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Гренюхом Р.І. винесено постанову серії РАП № 2208697548, якою встановлено, що 31 січня 2024 року о 11 год. 08 хв. водій транспортного засобу «HONDA M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 здійснив зупинку за адресою м. Львів, пл. Петрушевича Є, 1, ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив вимоги підпункту и) пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 3 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Підпунктом «и» пункту 15.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
Статтею 279-1 КУпАП передбачено, що у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.
Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).
Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою - четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Інформація про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та винесені постанови про накладення адміністративного стягнення не пізніше наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху. Посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування при внесенні до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху інформації про зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, а також при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення такого правопорушення перевіряє, чи не були відповідні обставини зафіксовані раніше, а також чи не притягалася відповідна особа до адміністративної відповідальності за це правопорушення іншою уповноваженою посадовою особою. Якщо відповідні відомості про зафіксоване правопорушення вже внесені до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху або відповідну особу вже притягнуто до адміністративної відповідальності за це правопорушення, постанова іншої уповноваженої посадової особи про притягнення до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.
Постанова про накладення адміністративного стягнення, що не була виконана шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня її винесення, надсилається відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). За зверненням особи постанова про накладення адміністративного стягнення, що вважається виконаною, надсилається рекомендованим листом на її адресу протягом п`яти днів з моменту отримання звернення.
Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі, зазначеній у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або повнолітньому члену сім`ї такої особи.
У разі якщо відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову в її отриманні.
У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.
Згідно із ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Проаналізувавши положення статті 279-1 КУпАП колегія суддів зауважує, що у випадку, якщо постанова про накладення адміністративного стягнення була виконана не тією особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, інспектор з паркування зобов`язаний надіслати таку постанову особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. В іншому разі, порушуються права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема бути ознайомленим про притягнення до адміністративної відповідальності, оскаржити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, також вчинити дії передбачені ст. 279-3 КУпАП.
Із матеріалів справи слідує, що 31.01.2024 інспектором паркування зафіксовано транспортний засіб НОNDA з державним номерним знаком НОМЕР_1 з порушенням правил дорожнього руху та виписано повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ00557211 на ім`я ОСОБА_1 .
Штраф за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ00557211 був сплачений ОСОБА_2 01.02.2024, що підтверджується даними виписки по рахунку НОМЕР_3 з ГУДКСУ у Львівській області за 01.02.2024.
Як слідує із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є власником автомобіля «HONDA M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , водночас зі змісту листа Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури ЛМР від 07.07.2025 № 3701-вих-99221 слідує, що ОСОБА_1 , за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 28.02.2024 був належним користувачем вказаного транспортного засобу.
28.02.2024 провідним спеціалістом – інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил паркування та тимчасового затримання транспортних засобів управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Гренюхом Р.І. винесено постанову серії РАП № 2208697548, якою встановлено, що 31 січня 2024 року о 11 год. 08 хв. водій транспортного засобу «HONDA M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 здійснив зупинку за адресою м. Львів, пл. Петрушевича Є, 1, ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив вимоги підпункту и) пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.
02.09.2025 ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою, у якій зазначив, що дійсно є власником транспортного засобу «HONDA M-NV», д.н.з. НОМЕР_1 , та повсякчас користується таким. Його син ОСОБА_1 вкрай рідко (виключно з його дозволу) використовує вказаний транспортний засіб. Вказав, що 31.01.2024 саме він ( ОСОБА_2 ) допустив порушення правил паркування і оплатив штраф згідно повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ00557211.
Таким чином, встановивши, що штраф за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ00557211 був сплачений ОСОБА_2 , а до адміністративної відповідальності притягується ОСОБА_1 , інспектор з паркування зобов`язаний був надіслати ОСОБА_1 , як належному користувачу автомобіля постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 2208697548 від 28.02.2024, однак цього не зробив.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Посилання скаржника на те, що особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, з відповідною заявою не зверталась у встановлені строки до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також не надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу, не можуть братись до уваги у цьому випадку, оскільки відповідачем не було дотримано вимог ст. 279-1 КУпАП.
Не надіславши оскаржуваної постанови позивачу, інспектор з паркування позбавив останнього можливості вжити заходів передбачених ст. 279-3 КУпАП, коли особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, може звернутися особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надати документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення може прийняти рішення про скасування постанови і закриття справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП не доведена, оскільки відповідачем не дотримано встановлену процедуру, визначену ст. 279-1 КУпАП, тому постанову у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії РАП № 2208697548 від 28.02.2024 слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 жовтня 2025 року у справі № 441/1447/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. Я. Качмар