Справа № 635/10972/25 
Провадження № 2/635/3426/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Якішиної О.М.
за участю секретаря Старишко Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Деал Фінанс Груп» звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором кредиту №71966419 в розмірі 4559,60 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 159,60 грн. - сума заборгованості за процентами; 400,00 грн. - сума заборгованості за комісією, а також сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30.07.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит №71966419, умовами якого встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 4 000,00 грн. строком на 14 днів (з 30.07.2025 по 12.08.2025 р.), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.285 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 10.00% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 400,00 грн.). У разі порушення Позичальником/Відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4,00% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор '41345, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. 
Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №71966419 від 30.07.2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ЕВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА».
Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за договором виникла заборгованість в сумі 12 559,60 грн., з яких - 4 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 159,60 грн. - сума заборгованості за процентами; 400,00 грн. - сума заборгованості за комісією; 8 000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою; 0 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування.
ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» уклали Договір факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №71966419 від 30.07.2025 р. Відповідно до Реєстру прав вимог №19/11/25-02 від 19.11.2025 року - Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу №16/09/25 від 16.09.2025 року в тому числі до Відповідача в сумі 12 559,60 грн.
Ухвалою суду від 23.12.2025 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
02.01.2026 р. відповідачем подано відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позов ґрунтується виключно на констатації електронного оформлення кредитного договору № 71966419 від 30.07.2025 із використанням одноразового SMS-коду. Однак жоден із наданих позивачем доказів - сам договір у електронному вигляді, платіжна інструкція, реєстри факторингу, довідка BankID, тощо - не підтверджує факт особистої участі відповідача у підписанні або виконанні цього договору. У матеріалах справи немає жодного свідчення, що саме відповідач якимось чином застосував SMS-код, електронний лист, був зареєстрованим у системі. Відтак припущення позивача про укладення кредиту «невідомою особою» є цілком виправданим і підлягає перевірці. У матеріалах справи відсутні докази про те, що зазначена електронна пошта та мобільний номер телефону належать саме відповідачеві. З приводу договору факторингу зазначив, що формальне існування договору без підтвердження його виконання не свідчить про реальний перехід права вимоги. 
15.01.2026 р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій він зазначив, що у зв`язку з отриманням відзиву на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти нарахування пені/неустойки, а також з метою забезпечення ефективного, швидкого та справедливого розгляду справи, позивач кваліфікує відзив на позовну заяву, як заяву про зменшення предмету спору та вважає за доцільне зменшити позовні вимоги на суму пені. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості за Договором кредиту №71966419 в розмірі 4 559,60 грн., з яких: 4 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 159,60 грн. - сума заборгованості за процентами; 400,00 грн. - сума заборгованості за комісією.
15.01.2026 р. представником позивача подано відповідь на відзив, в якому він посилався на те, що доводи відповідача щодо не укладання договору позики №71966419 є необґрунтованими, оскільки вказаний договір позики відповідачем підписано (акцептовано) оферту) одноразовим ідентифікатором ('41345), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти Договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису Договору, а тому на думку Позивача між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення укладання такого договору шляхом вивчення дій зазначених вище. Використання одноразового ідентифікатора є не можливим без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від його імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не звернувся, як і не оскаржив правомірність укладеного договору. При реєстрації на сайті, або у додатку Позикодавця ідентифікація Позичальника здійснюється за допомогою сервісу BankID, отже без самостійної передачі особистих даних відповідачем за допомогою входу та підтвердження у мобільний банкінг Відповідача реєстрація та подальше взяття кредиту - неможливе. Ідентифікацію відповідача було здійснено за посередництвом системи BankID НБУ - отримавши від "monobank " за згодою ОСОБА_1 персональні данні останнього в тому числі електронну адресу на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори та встановив, що останній використав/наклав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання Договору № 71966419, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Твердження відповідача стосовного того, що позивачем не доведено право грошової вимоги за Договором позики, спростовується матеріалами справи, оскільки до позовної заяви додано Платіжне доручення про оплату за відступлення права грошової вимоги згідно реєстру прав вимог №19/11/25-02 від 19.11.2025 року в порядку визначеному договором факторингу №16/09/25 від 16.09.2025р. В свою чергу, відповідачем доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву долучено не було.
20.01.2026 р. відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких посилався на те, що ключовим елементом електронного договору є ідентифікація особи, а не сам факт існування електронного файлу. Позивач посилається на одноразовий ідентифікатор (SMS-код) як на доказ укладення договору. Проте одноразовий код не містить персональних даних, не дозволяє встановити особу користувача та може бути введений будь-якою третьою особою, яка має доступ до пристрою або номера. Позивач не надав журналів входу (audit trail), IP-адрес, відомостей про пристрій, доказів доставки SMS саме Відповідачу, доказів введення коду саме Відповідачем. За відсутності таких даних волевиявлення конкретної фізичної особи не доведено. Позивач у відповіді на відзив формально посилається на використання BankID, однак не розкриває яким саме банком здійснювалася ідентифікація, які саме персональні дані були підтверджені, чи збігалися ці дані з особою Відповідача. Надана «довідка» є внутрішнім документом фінансової компанії, а не підтвердженням фактичного волевиявлення. Сам по собі факт надходження коштів не створює автоматично кредитних правовідносин. Також позивач не надав доказів оплати за право вимоги, підтвердження фінансування та належного повідомлення боржника. Формальний договір без виконання не створює права вимоги.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав.
Відповідач, його представник у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судових засідань повідомлені у встановленому законом порядку. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
30.07.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит №71966419.
Відповідно до даного договору Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 4 000,00 грн. строком на 14 днів (з 30.07.2025 по 12.08.2025 р.), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.285 % які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 10.00% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 400,00 грн.). У разі порушення Позичальником/Відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4,00% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. 
Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор '41345, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - zhekadonets825@gmail.com) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Кредитодавець ідентифікував Відповідача за посередництвом системи BankID НБУ - отримавши від "monobank" за згодою ОСОБА_1 персональні данні останнього, в тому числі електронну адресу, на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори.
Згідно з довідкою про ідентифікацію, відповідач використав одноразовий ідентифікатор для підписання документів «'41345».
Таким чином, підписанням договору кредиту позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №71966419 від 30.07.2025 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 4 000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ЕВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА», що підтверджується електронною платіжною інструкцією № dd7bada7-c1da-4905-a8fc-a6d32d44fda5 від 30.07.2025 року, довідкою ТОВ «Європейська платіжна система» від 24.11.2025 р. та випискою про рух коштів за картковим рахунком платіжної карти НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період з 30.07.2025 р. по 02.08.2025 р., наданою на виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк».
Так, згідно листа №19/11/25-20495 від 19.11.2025 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкції № dd7bada7 c1da-4905-a8fc-a6d32d44fda5 перераховано кошти на виконання умов Договору кредиту №71966419. 
Згідно довідки № КД-000005939 від 24.11.2025 р. ТОВ «ЕВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА», підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до умов договору про переказ коштів №ПВ30-09-20 /1. від 30.09.2020 р., укладеного між Компанією/ТОВ «ЕВРОПЕЙСЬКА ПЛАТІЖНА СИСТЕМА» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 30.07.2025 року, сума 4 000,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_1 , номер платежу dd7bada7-c1da-4905-a8fc-a6d32d44fda5. 
Згідно листа АТ «Універсал Банк» від 07.04.2026 р. на ім`я ОСОБА_1 банком була емітована платіжна картка № НОМЕР_2 . З виписки по рахунку вбачається факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 4000 грн.
Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа(форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
У постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №169/506/17, від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19 зроблено висновки, що факт отримання та повернення грошових коштів доводять банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення (виплати) грошей до (з) каси товариства.
Отже, належними та допустимими доказами внесення/повернення особою коштів у готівковій формі можуть бути прибуткові та видаткові касові ордери, а у випадку внесення/повернення коштів у безготівковій формі таким доказом може бути відповідна банківська виписка.
Таким чином, банківська виписка по особовому рахунку є належним доказом отримання кредитних коштів саме відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.
Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за Договором кредиту, заборгованості за процентами та інших нарахувань не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 12 559,60 грн., з яких 4 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 159,60 грн. - сума заборгованості за процентами; 400,00 грн. - сума заборгованості за комісією.
ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» уклали Договір факторингу № 16/09/25 від 16.09.2025 р., за умовами якого ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором кредиту №71966419 від 30.07.2025 р. 
Відповідно до п. 1.1 за цим договором Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі Права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (Ціна придбання) за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб.
Згідно п.2.1.3. перехід від Клієнта до Фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого Позивач/Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу (день підписання реєстру прав вимог). Підписаний сторонами Реєстр прав вимог в паперовому/електронному вигляді - є невідємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта/Кредитодавця до Фактора/Позивача вимоги. Моментом переходу права грошової вимоги до Позивача є день підписання відповідного Реєстру прав вимоги. 
Відповідно до Реєстру прав вимог №19/11/25-02 від 19.11.2025 року Кредитодавець/Клієнт відступив Фактору/Позивачу право вимоги заборгованостей до Боржників на умовах передбачених Договором факторингу №16/09/25 від 16.09.2025 року в тому числі до Відповідача в сумі 12 559,60 грн. з яких 4 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 159,60 грн. - сума заборгованості за відсотками, 400,00 грн. - сума заборгованості за комісією, 8 000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою, 0 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування.
В даному договорі факторингу перехід права вимоги пов`язується не з фактом сплати коштів, а з підписанням Реєстру прав вимог, момент набуття прав визначається не оплатою, а підписанням конкретних документів, які фіксують передачу прав. Такий механізм дозволяє фінансовій компанії отримати право вимоги одразу після оформлення цих документів, незалежно від того, чи була здійснена оплата на момент підписання. У випадку відсутності фінансування, договір факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним із клієнтів. При цьому перерахування суми клієнту не є предметом доказування, оскільки перехід прав вимоги підтверджується підписанням Реєстру, як передбачається в зазначеному вище договорі факторингу.
Разом з тим, позивачем надано суду платіжне доручення про оплату за відступлення права грошової вимоги згідно реєстру прав вимог №19/11/25-02 від 19.11.2025 року в порядку визначеному договором факторингу №16/09/25 від 16.09.2025р.
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладеного договору, а тому до ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №71966419 від 30.07.2025 р. в розмірі 12559,60 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до положень ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
За правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Доводи відповідача та його представника щодо недоведеності укладення договору саме ОСОБА_1 суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Договір позики відповідачем підписано з використанням одноразового ідентифікатора '41345. Використання одноразового ідентифікатора є не можливим без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. При реєстрації на сайті, або у додатку Позикодавця ідентифікація Позичальника здійснюється за допомогою сервісу BankID, отже без самостійної передачі особистих даних відповідачем за допомогою входу та підтвердження у мобільний банкінг Відповідача реєстрація та подальше взяття кредиту - неможливе. Ідентифікацію відповідача було здійснено за посередництвом системи BankID НБУ - отримавши від "monobank " за згодою ОСОБА_1 персональні данні останнього в тому числі електронну адресу на яку в подальшому направлялись одноразові ідентифікатори та встановив, що останній використав/наклав наступні електронні підписи одноразові ідентифікатори (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) для підписання Договору № 71966419, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.
Відповідачем не надано суду доказів того, що його персональні дані були використані сторонньою особою. 
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений між сторонами у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.
Відповідач не надав даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, не надав беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав її звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Суд зазначає, що відповідач, підписавши договір, підтвердив те, що ознайомився з текстом договору та Правилами, отримала всю необхідну інформацію, що забезпечує вірне розуміння змісту послуги та погодився з умовами кредитного договору, у тому числі строку кредитування, розміру кредиту та процентів, порядком їх нарахування, був обізнаний про реальну проценту ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту.
Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою у повному розмірі не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за несвоєчасне погашення кредиту та сплати відсотків, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі.
Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 4159,60 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення комісії в сумі 400 грн. суд зазначає наступне.
Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Згідно зі ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до ст.3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом ч.3 ст.509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07.06.2023 у справі №686/14530/15 (провадження №61-13299св22).
Враховуючи те, що відповідачеві встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення пункту 1.1.5 кредитного договору є нікчемними.
З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії
Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2209,71 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4104,90 грн.
З акту наданих послуг від 10.04.2026 р. вбачається, що адвокатом Лясковецьким Д.С. надано послуг відповідачу на суму 16500 грн.
Суд вважає необгрунтованими витрати відповідача на правову допомогу, пов`язану з усною консультацією на суму 1500 грн. та повним супроводом в поза робочий час за зверненням на суму 4000 грн. (п. 12, 13 акту). Крім того, суд вважає завищеним розмір правової допомоги за подання 6 заяв на суму 2900 грн., а саме: 3 заяв про розгляд справи без участі відповідача, 2 заяв про відкладення розгяду справи і 1 заяву на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. А тому, вважає доведеними витрати відповідача на правничу допомогу в розмірі 9300 грн.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 815,61 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ТОВ «Бізнес Позика» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором кредиту №71966419 від 30.07.2025 р. в розмірі 4159 (чотири тисячі сто п`ятдесят дев`ять) грн. 60 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 2209,71 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4104,90 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 815,61 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ: 41084239, місце знаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411.
Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя О.М. Якішина