Справа № 289/171/26
Номер провадження 1-кп/289/104/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі : секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026060670000011 від 14.01.2026 по обвинуваченню
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Потіївка, Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, утриманців не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 27.01.1997 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 р.) до 2 років виправних робіт;
- 08.08.1997 Андрушівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції 1960 р.) до 3 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 20.04.2001 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 р.) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 21.03.2006 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 27.04.2011 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;
- 10.12.2012 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 152, ст. 395, 71 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 24.02.2021 Коростишівським районним судом Житомирської області за ст. 124, ч. 2 ст. 125 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України звільненого від призначеного покарання, як такого, що повністю його відбув;
- 24.10.2022 Малинським районним судом Житомирської області за ст. 128 КК України до 2 років обмеження волі, звільненого ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.09.2024 умовно достроково на 2 місяці 26 днів;
- 28.03.2025 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу 850,00 грн.;
- 29.12.2025 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 1, 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, відповідно до ст. 71 КК України повністю приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.03.2025 у виді штрафу та остаточно призначено покарання у виді 1 року обмеження волі та штрафу у розмірі 850,00 грн., який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно; на підставі ст. 75 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; на даний час вирок суду не набрав законної сили,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , у відповідності до положень ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» перебуває у статусі військовозобов'язаного, якими є особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Також, на ОСОБА_4 поширюються обов'язки, передбачені для громадян України, зокрема, військовозобов'язаних, передбачені Законами України «Про військовий обов'язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та іншим законодавством у військовій сфері.
Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов'язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов'язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ оголошено на території України воєнний стан який був неодноразово продовжений та діє на теперішній час.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.
У відповідності до довідки військово-лікарської комісії за №2025-0705-1940-0195-0 від 05.07.2025 за результатами проведеного 05.07.2025 медичного огляду, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано придатним до військової служби, підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відсутні.
Після цього, ОСОБА_4 09.12.2025 працівниками сьомого відділу ТЦК та СП під розписку вручено бойову повістку, згідно якої останній мав з'явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 18.12.2025 о 07 годині 00 хвилин для відправлення до військової частини для подальшого проходження служби.
З метою ухилення від проходження військової служби, ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, діючи умисно, незважаючи на свою обізнаність з вимогами ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу України від 25.03.1992 №2232-XII», ст. 1, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543- XII, та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022, переслідуючи мету ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та будучи належним чином повідомленим про наслідки відмови від виконання свого військового обов'язку, нехтуючи конституційним обов'язком громадянина України, спрямованим на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов'язком громадянина України проходження військової служби, на особливий період, за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин 18.12.2025, о 07 годині 00 хвилин не з'явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 для відправлення його до військової частини для подальшого проходження служби, таким чином ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 336 КК України, визнав частково та показав, що він на даний час не готовий служити в ЗСУ так як допомагає матері та вітчиму, які являються пенсіонерами, по господарству, однак у сільській раді йому відмовили у видачі такої довідки. Пояснив, що він пройшов ВЛК, комісія визнала його непридатним, однак в подальшому йому вручили в грудні (точну дату не пам`ятає) повістку та повідомили, що йому дадуть два тижні на підготовку, після чого відправлять на передову лінію оборони, а він пояснив у воєнкоматі, що на даний час він не готовий воювати. Наголошував на тому, що він з`явився по повістці у воєнкомат, однак не зміг назвати дату, зазначив, що не пам`ятає. В подальшому повідомляв, що він не з`явився на вказану в повістці дату по тій причині, що в той день він перебував у лікарні. Під час судових дебатів повідомив суду, що він визнає свою вину, однак на даний час не готовий проходити службу, так як доглядає за двома інвалідами та сам має незадовільний стан здоров`я. 
Вина ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням підтверджується сукупністю достатніх достовірних даних, здобутих за допомогою доказів, що зібрані з дотриманням встановленого порядку відповідно до КПК України та досліджених в судовому засіданні, а саме.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив суду, що він перебуває на військовій службі в ЗСУ, проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді начальника групи документального забезпечення. ОСОБА_4 був доставлений до РТЦК 09.12.2025, де йому було вручено повістку на відправку на військову службу, згідно якої останній мав прибути 18.12.2025 (точну годину не пам`ятає), однак у визначений в повістці час та день ОСОБА_4 не з`явився, ухилився таким чином від проходження служби. Свідок зазначив, що перед врученням повістки проводилися перевірки щодо наявності підстав для відстрочки, які у ОСОБА_4 були відсутні, після вручення повістки останньому було роз`яснено наслідки неприбуття за повісткою та попереджено про кримінальну відповідальність.
Свідок ОСОБА_7 під час допиту повідомив суду, що він проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді діловода відділення обліку мобілізаційної роботи, має звання старший солдат. 09.12.2025 до РТЦК привезли ОСОБА_4 , свідок особисто вручив йому бойову повістку на 18.12.2025, на яку годину точно не пам`ятає, також ОСОБА_4 було роз`яснено про відповідальність за неявку по повістці, однак останній не прибув ні 18.12.2025, ні пізніше, причини неприбуття не повідомляв.
Окрім показань обвинуваченого та свідків, винуватість ОСОБА_4 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за обставин визнаних судом доведеними, підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними письмовими доказами.
Згідно витягу з кримінального провадження №12026060670000011 від 14.01.2026 надійшло повідомлення про те, що 13.01.2026 до СВ ВП №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області надійшла заява начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що ОСОБА_4 ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (а.с.69). За своїм змістом, витяг про внесення відомостей до ЄРДР у відповідності до вимог ст. 214 КПК України є приводом для початку досудового розслідування, а факти, викладені у названому документі, підлягають перевірці та відповідно до вимог ст. 91 КПК України доведенню.
В повідомленні про кримінальне правопорушення від 13.01.2026 №2206/198, підписаним начальником  ІНФОРМАЦІЯ_2 вказано, що солдату запасу ОСОБА_4 , який визнаний придатним до військової служби та у якого відсутні підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 09.12.2025 вручено повістку на відправку щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби із зазначенням часу та дати прибуття на збірний пункт 18.12.2025 о 07-00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), проте ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, усвідомлюючи характер свого діяння, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, маючи об`єктивну можливість прибути за викликом, відмовився від отримання даної повістки, що зафіксовано за допомогою технічного приладу, та умисно не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином наявні ознаки ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (а.с.73-74).
Згідно копії паспорта № НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється громадянином України (а.с.75), відтак на нього поширюються Конституційні обов`язки, в тому числі щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а їх ігнорування тягне за собою юридичну відповідальність, особливо в умовах воєнного стану.
Згідно довідки військово-лікарської комісії №2025-0705-1940-0195-0 від 05.07.2025 солдат (запасу) ОСОБА_4 здоровий, придатний до військової служби. Із вказаною довідкою ОСОБА_4 ознайомлений під підпис 05.07.2025 (а.с.79).
В Акті відмови від отримання повістки від 12.11.2025 зафіксовано відмову ОСОБА_4 від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.77). 
09.12.2025 ОСОБА_4 під підпис доведено вимоги законодавства України з питань оборони (а.с.78), а також під підпис попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України та повідомлено про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки та подальшого проходження служби в ЗСУ по мобілізації (а.с.80), про що 09.12.2025 о 14 год. 55 хв. ОСОБА_4 вручено під розписку повістку з викликом на 7-00 годину 18.12.2025 (а.с.76).
В протоколі огляду відеозапису від 15.01.2026 зафіксовано проведення огляду відеозапису події з диску DVD-R, який був наданий  ІНФОРМАЦІЯ_4 . На даному відеозаписі зафіксовано факт вручення у приміщенні сьомого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 бойової повістки на відправку, роз`яснення вимог законодавства України з питань оборони та відмова останнього від отримання бойової повістки, попередження його про кримінальну відповідальність за ухилення від мобілізації на особливий період (а.с.79-81), долучений відеозапис (а.с.82) було переглянуто в судовому засіданні.
З повідомлень КНП «Центр ПМСД» Радомишльської міської ради від 15.01.2026 вбачається, що ОСОБА_4 у період з 01.01.2025 по 15.01.2026 на амбулаторному лікуванні не перебував, за медичною допомогою до сімейних лікарів даного підприємства не звертався (а.с.84); згідно повідомлень КНП «Радомишльська лікарня» вбачається, що ОСОБА_4 за медичною допомогою до лікаря нарколога та лікаря психіатра не звертався (а.с.86), 08.12.2025 о 20-30 він був доставлений працівниками поліції для проведення обстеження на алкоголь, на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував (а.с.88).
Згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 №2206/300 від 19.01.2026 ОСОБА_4 не заброньований, не перебуває на спеціальному військовому обліку, не має дружину, яка проходить військову службу, не має родичів, які загинули чи зникли безвісти під час стримання військової агресії проти України під час воєнного стану; ОСОБА_4 і членам його родини не присвоювалося звання Герой України; ОСОБА_4 військову службу не проходив, не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу надання йому відстрочки та не оскаржував рішення ВЛК від 17.10.2025 (а.с.94).
Згідно повідомлень начальника відділу обслуговування громадян №17 (сервісного центру) ГУ ПФУ в Житомирській області від 21.01.2026, ОСОБА_4 станом на 20.01.2026 на обліку, як отримувач пенсії по інвалідності не перебуває (а.с.105), інформація про здійснення догляду за особами похилого віку та особами, які мають інвалідність за даними електронних ресурсів ПФУ відсутня (а.с.107).
21.01.2026 на запит про надання інформації Потіївською сільською радою надано інформацію про те, що ОСОБА_4 на даний час не є особою з інвалідністю, одруженим не був, дітей на утриманні не має, не зайнятий постійним доглядом за матір`ю, не являється опікуном, не здійснює постійний догляд за членами сім`ї другого ступеню споріднення особи з інвалідністю І чи ІІ групи (а.с.111).
Згідно повідомлення від 15.01.2026 по архіву Радомишльського відділу ДРАЦС у Житомирській області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відсутні актові записи про шлюб, народження дітей гр. ОСОБА_4 (а.с.113).
Інші досліджені судом та долучені до матеріалів справи документи з матеріалів кримінального провадження (постанови про визначення групи слідчих, прокурорів, постанови про визнання речових доказів, запити слідчого про надання інформації, супровідні листи, та інші), не підтверджують і не спростовують винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, однак підтверджують дотримання кримінального процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.
Достовірність та об`єктивність наведених вище доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, є відносними, допустимими та достатніми, у зв`язку з чим суд їх прийняв.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що на ВЛК його визнали непридатним, а також про здійснення ним постійного догляду за матір`ю - не знайшли свого підтвердження, є надуманими і не спростовують факту неявки обвинуваченого до ТЦК, без поважних причин.
Отже, досліджені судом докази підтверджують, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи обізнаним та маючи об`єктивну можливість прибути у визначений час – о 07-00 год. 18.12.2025 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За встановлених обставин, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена «поза розумним сумнівом» і зібраних доказів достатньо для визнання його винним, адже його винуватість підтверджується вище зазначеними та проаналізованими доказами, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою, послідовно та безспірно доводять винуватість обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання суд враховує данні про особу ОСОБА_4 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (а.с.116-124), інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, неодружений, утриманців не має, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується з негативної сторони, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, проявляє агресивність, веде аморальний спосіб життя (а.с.115).
Пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин в судовому засіданні не встановлено.
Зазначену в обвинувальному акті обставину, що пом`якшує відповідальність обвинуваченого як щире каяття, суд не враховує, оскільки така обставина в даному випадку носить лише формальний характер. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи виправити наслідки вчиненого до направлення матеріалів обвинувального акту до суду. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Таких обставин судом не встановлено.
Обтяжуючою обставиною суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України являється нетяжким злочином, суспільна небезпечність якого полягає в тому, що ухилення від призову на військову службу під час мобілізації створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони, адже відповідно до ч. 2 ст. 17 Конституції України на Збройні Сили покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості; також суд враховує вік, стан здоров`я обвинуваченого та вважає доцільним призначити йому покарання у виді позбавлення волі в середніх межах, передбачених санкцією ст. 336 КК України, на переконання суду саме таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.
Підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, про що зазначив захисник під час дебатів, суд не вбачає, оскільки ОСОБА_4 в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував свій конституційний обов`язок по захисту Батьківщини, водночас в умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення, тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК.
При цьому суд також враховує, що ОСОБА_4 на час вчинення даного злочину мав не знятими та не погашеними у встановленому Законом порядку ряд судимостей; як убачається з історії його судимостей, він неодноразово переконував суд у своєму щирому каятті і виправленні, що враховувалося як пом`якшуюча покарання обставина при призначенні покарань, до нього застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а також звільнення від покарання з випробуванням, зловживаючи довірою суду до нього та не виправдовуючи її. Все це не зупинило його від вчинення нового кримінального правопорушення, що свідчить про стійку настанову на скоєння обвинуваченим кримінальних правопорушень. 
Вищенаведені обставини унеможливлюють виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства.
У постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17) Верховний Суд зазначив, що неготовність до самокерованої правослухняної поведінки виключає призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства. 
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 29.12.2025 засуджений за ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, відповідно до ст. 71 КК України повністю приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.03.2025 у виді штрафу та остаточно призначено покарання у виді 1 року обмеження волі та штрафу у розмірі 850,00 грн., який відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно; на підставі ст. 75 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. На даний час вирок суду не набрав законної сили, так як оскаржений до Житомирського апеляційного суду.
Принцип презумпції невинуватості закріплений у ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України, ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України, а також у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 ЗУ від 29.06.2004 №1906-ІV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно положень ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, відтак на даний час підстави для застосування положень ст. 71 КК України відсутні.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з часу фактичного взяття його під варту після набрання вироком законної сили. Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався, клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу не надходило.
Цивільний позов у справі заявлено не було. Арешт на майно не накладався. Процесуальні витрати відсутні.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в поряду ст. 100 КПК України. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 369-378 КПК України, ст. 336 КК України, суд –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 для приведення цього вироку до фактичного виконання.
Речові докази по справі: копії документів та оптичний диск СDR з двома відеозаписамм згідно постанови від 14.01.2026, а також копії документів згідно постанови від 19.01.2026 – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя        ОСОБА_8