Справа № 507/2315/25
Провадження № 15
Номер рядка звіту 18
В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15.04.2026 року	селище Любашівка  	

Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Любашівка Подільського району Одеської області кримінальне провадження № 12025162360000342 від 02.10.2025 року відносно: 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любашівка Любашівського району Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді солдат резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше не судимого, -
про обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 
потерпілий: ОСОБА_5 
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 01.10.2025 року близько 23 години 00 хвилин, більш точного часу при досудовому розслідуванні встановити не надалось можливим, перебуваючи в будинку за місцем свого мешкання: АДРЕСА_2 , розпиваючи спиртні напої разом зі своїм знайомим ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до останнього, виник злочинний умисел на нанесення йому тілесних ушкоджень, невизначеного обсягу.
Після цього, ОСОБА_3 перебуваючи обличчям до ОСОБА_5 , з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом наніс ОСОБА_5 , два удари лівою ногою, тобто носком по обличчі, а саме правій щоці, від вказаних ударів ОСОБА_5 втратив рівновагу та впав на спину, тим самим спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: перелом правої гілки нижньої щелепи в ділянці кута і за цим критерієм згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року), не являються небезпечними для життя в момент їх спричинення, а при звичайному перебігу викликають розлад здоров`я строком понад три тижні, та відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за що передбачена кримінальна відповідальність ч.1 ст. 122 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , винним у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся та розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема розповів, що він дійсно проходить військову службу за призовом. В жовтні місяці 2025 року він у вечірній час, точного часу не пам`ятає, перебуваючи в будинку за місцем свого мешкання: АДРЕСА_2 , розпиваючи спиртні напої разом зі своїм знайомим ОСОБА_5 , між ними раптово виник конфлікт, який переріс у бійку, під час якої він наніс два удари ногою ОСОБА_5 , в область щелепи. В скоєному кається, просив суворо не карати, не позбавляти волі.
Обвинувачений окрім визнання своєї вини у скоєному злочині, повністю визнав кваліфікацію його дій, докази, на які посилався орган досудового розслідування. 
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів.
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини в скоєні кримінального правопорушення, визнання ним кваліфікації його дій та доказів, на які посилався орган досудового розслідування, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються та дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів було обмежене допитом обвинуваченого, показання якого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються та дослідженням документів, що його характеризують. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також йому зрозуміло, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. 
Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При обранні покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, за місцем проживання та місцем служби характеризується негативно, не працює, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, думку потерпілого про призначення покарання передбаченого діючим законодавством, та вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , можливе без ізоляції від суспільства.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 не має.
За таких обставин, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 122 КК України, а також з урахуванням вищевказаних обставин звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання із застосуванням іспитового строку. 
Підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у суду не має.
Речові докази відсутні.
Арешт на майно не накладався.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 75, 76 КК України, ст.ст. 370, 374-376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати засудженого ОСОБА_3 : - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з моменту його проголошення до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області.
Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_5 .

Суддя: ОСОБА_1