Справа № 308/16407/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 квітня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача - Кожух О.А.,
суддів  - Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2025 року (повне рішення складено 22.12.2025, суддя Світлик О.М.) та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2026 року (повне рішення складено 16.01.2026, суддя Світлик О.М.) у справі № 308/16407/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ТОВ «Закарпаттяенергозбут» про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 08.11.2023 між споживачем ОСОБА_1 та постачальником ТОВ «Закарпаттяенергозбут» укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 150412199.
За умовами договору споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об?єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим договором.
У порушення умов договору та нормативних актів відповідач належним чином не здійснив оплату за вироблену електричну енергію. 
За період із жовтня 2024 року по вересень 2025 року ОСОБА_1 передано, а ТОВ «Закарпаттяенергозбут» прийнято електричну енергію за «зеленим» тарифом на загальну суму 206 340,72 грн, що підтверджується Актами купівлі-продажу електричної енергії.
Відповідач із простроченням здійснив часткову оплату за придбану електричну енергію за вказаний період у розмірі 125 824,39 грн. 
Оскільки взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, станом на день подання позовної заяви у відповідача наявна заборгованість з оплати придбаної електричної енергії у розмірі 80 516,33 грн, на яку позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 2114,02 грн та 3% річних у розмірі 1032,36 грн. 
Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути з ТОВ «Закарпаттяенергозбут» на свою користь заборгованість у загальному розмірі 83 662,71 грн, з яких: 80516,33 грн сума основної заборгованості; 2114,02 грн інфляційні втрати; 1032,36 грн три проценти річних.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції 

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ТОВ «Закарпаттяенергозбут» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 83 662,71 грн, з яких: сума основної заборгованості – 80 516,33 грн; інфляційні втрати – 2114,02 грн; 3% річних – 1032,36 грн.
Стягнуто з ТОВ «Закарпаттяенергозбут» на користь ОСОБА_1 968,96 грн судового збору.
Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2026 року заяву представника позивача – задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Закарпаттяенергозбут» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3135 грн. У задоволенні решти вимог заяви – відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги 

На рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2025 року та на Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2026 року подав апеляційну скаргу ТОВ «Закарпаттяенергозбут».
Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить:
рішення місцевого суду в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні таких вимог відмовити; 
додаткове рішення суду - змінити, зменшивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до суми в розмірі 2500 грн.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що порушення грошового зобов`язання відповідачем обумовлено об`єктивно існуючими обставинами, які не залежали від відповідача та вплинули на його фінансове становище.
Зокрема, на час відкриття провадження у даній справі заборгованість НЕК «Укренерго» перед ТОВ «Закарпаттяенергозбут» за надану послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел становила близько 262 млн. гривень, внаслідок чого відповідач не мав можливість здійснити розрахунки зі споживачами за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. До того ж на момент подання позовної заяви загальна сума заборгованості побутових споживачів електричної енергії перед ТОВ «Закарпаттяенергозбут» становила близько 91 млн. гривень.
Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, зазначає, що суд може на власний розсуд вирішити питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливо зменшити розмір відсотків річних за час затримки розрахунку, відповідно до статті 625 ЦК України.
Місцевим судом не враховано заперечення відповідача у суді першої інстанції щодо правильного визначення першого дня, з якого слід обчислювати прострочення виконання зобов`язання, оскільки 26.04.2025 та 26.07.2025 є вихідними днями.
Стосовно додаткового рішення зазначає, що судом не було взято до уваги, що витрати на підготовку позовної заяви тривалістю 1,84 год. у розмірі 2760 грн є завищеними та неспівмірними зі складністю справи. За відкритими даними ЄДРСР слідує, що адвокатське об`єднання «Греца і партнери» неодноразово представляло інтереси за позовами у справах аналогічних за предметом, підставами позову та доказовою базою. Повторюваність таких спорів зменшує необхідний обсяг підготовчої роботи (вивчення матеріалів, аналіз документів, складання типового процесуального документа), що свідчить про завищення заявлених трудовитрат на таку дію у справі незначної складності. Вважає наявними підстави для зміни додаткового рішення суду, шляхом зменшення розмір витрат на професійну правничу допомогу до суми 2500 грн.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Порада С.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість, ухвалення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зокрема вказує, що відповідач не заперечує стягнуту суму основної заборгованості у розмірі 83662,71 грн та факту прострочення ним виконання зобов`язання.
Вказує, що відносини відповідача із контрагентами (НЕК «Укренерго» та споживачами електричної енергії) не можуть звільняти відповідача від відповідальності перед ОСОБА_1 за невиконання ним грошового зобов`язання.
За положеннями статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
При цьому, відповідач не надав жодних доказів щодо стану розрахунків з контрагентами або докази, які б підтверджували фінансовий стан відповідача.
Безпідставними є посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, оскільки від викладених у ній висновків відступлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, в якій зазначено, що розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
Зазначає, що з урахуванням факту супроводу АО «Греца і Партнери» аналогічних справ, судом було правильно визначено розмір судових витрат на правничу допомогу у цій справі, беручи до уваги погодинний облік виконаної роботи. 
Вказує, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції складають 2250 грн, на підтвердження чого додано детальний опис робіт, рахунок і акт від 18.02.2026, документ про сплату правничої допомоги.

Межі та порядок розгляду справи апеляційним судом, позиція суду 

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову у даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не належить до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини та застосовані норми права

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України)
Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Закон України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII, тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 4 Закону № 2019-VIII учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом.
Абзацом 18 ч. 1 ст. 58 Закону № 2019-VIII встановлено, що приватні домогосподарства здійснюють продаж виробленої електричної енергії за «зеленим» тарифом постачальнику універсальних послуг. Інші споживачі, у тому числі енергетичні кооперативи, здійснюють продаж виробленої електричної енергії за «зеленим» тарифом гарантованому покупцю.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 63 Закону № 2019-VIII постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує величину, визначену для відповідних категорій генеруючих установок приватних домогосподарств відповідно до частини двадцять третьої статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії», за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08.11.2023 ОСОБА_1 було підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Закарпаттяенергозбут».
08.11.2023 між постачальником ТОВ «Закарпаттяенергозбут» та споживачем ОСОБА_1 укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 150412199.
Щодо цього договору діє презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).
Відповідно до п. 1 договору споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру (необхідне підкреслити) об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленими НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені цим договором.
Згідно з п. 4.1 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.
Відповідно до п. 4.2 договору постачальник універсальних послуг повинен перераховувати кошти для оплати проданої споживачем електричної енергії, виробленої з енергії сонячного випромінювання генеруючою установкою приватного домогосподарства, на поточний рахунок споживача відповідно до заяви-повідомлення.
Пунктом 4.3 договору обумовлено, що на дату введення в експлуатацію генеруючої установки «зелений тариф» за цим договором становить 6,4345 грн./кВт.год. (без ПДВ) постанова НКРЕКП № 1216 від 30.06.2023.
Термін дії «зеленого» тарифу та покладення спеціальних обов`язків із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії на постачальника визначається відповідно до закону (пункт 4.5 договору).
Згідно з п. 4.6 договору постачальник щомісяця до 7 числа місяця, наступного за розрахунковим, формує звіт про обсяги та напрями перетоків електричної енергії на основі даних, отриманих від оператора системи, та акт купівлі-продажу електричної енергії (за необхідності) і надає їх побутовому споживачу, у тому числі в електронному вигляді, для підписання.
Постачальник універсальних послуг несе відповідальність за: шкоду заподіяну споживачу або його майну, в розмірі і порядку, визначених відповідно до чинного законодавства; прострочення оплати за придбану електричну енергію, порушення прав споживача (п. 5.1 Розділу 5 договору).
Відповідно до п. 6.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє протягом дії договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №150412199 від 08.11.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Закарпаттяенергозбут».
08.11.2023 між сторонами підписано додаток №2 (відомості про засіб (засобу) обліку вимірювальної техніки електричної енергії) та додаток №3 (комерційна пропозиція №1).
У даній справі обсяг та вартість електроенергії, виробленої з альтернативних джерел енергії генеруючими електроустановками приватного домогосподарства, що перевищує місячне споживання електричної енергії та підлягає оплаті за «зеленим» тарифом визначено за період із жовтня 2024 року по вересень 2025 року актами купівлі-продажу електроенергії з урахуванням актів корегування між ТОВ «Закарпаттяенергозбут» та ОСОБА_1 .
Відповідач у суді першої інстанції не заперечував наявність перед позивачем заборгованості з оплати за придбану електричну енергію за період із жовтня 2024 року по вересень 2025 року.
В суді апеляційної інстанції відповідач не оспорює визначену позивачем та стягнуту місцевим судом основну суму заборгованості з оплати за придбану електричну енергію у розмірі 80 516,33 грн, що обчислена за період із жовтня 2024 року по вересень 2025 року.
На цю суму заборгованості позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 2114,02 грн та 3% річних у розмірі 1032,36 грн, що стягнуті місцевим судом на користь позивача, з якими не погоджується відповідач. 
Апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги саме в цій частині позовних вимог, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини рішення.
Доводи апеляційної скарги щодо перевірки обґрунтованості розрахунку заборгованості за інфляційними втратами та 3% річних зводяться до того, що місцевим судом не враховано заперечення відповідача у відзиві на позовну заяву щодо правильного визначення першого дня прострочення виконання зобов`язання.
Так, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що перші дні прострочення виконання зобов`язання 26.04.2025 та 26.07.2025 є вихідними днями (суботами), тому позивач повинен був нарахувати такі складові заборгованості із 28.04.2025 та 28.07.2025.
Судова колегія вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки абзацом 3 пункту 11.3.20 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 05.10.2022 № 1272, визначено, що розрахунок за придбану електричну енергію постачальник універсальних послуг здійснює не пізніше 25 числа місяця після закінчення розрахункового періоду на основі Акта купівлі-продажу електричної енергії.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).
Отже, враховуючи, що розрахунок за придбану електричну енергію постачальник універсальних послуг мав здійснити не пізніше 25 числа місяця у спірні періоди, при цьому 25.04.2025 та 25.07.2025 були робочими днями, тому початок прострочення зобов`язання позивачем визначено правильно.
При цьому, відповідачем у встановленому процесуальному порядку не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості за інфляційними втратами та 3% річних, не доведено його необґрунтованості, не надано власного контррозрахунку, не доведено відсутність підстав для стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних. 
Судова колегія відхиляє доводи скаржника про те, що порушення грошового зобов`язання спричинено обставинами, які не залежали від волі відповідача, вплинули на його фінансове становище, через існування перед ТОВ «Закарпаттяенергозбут» заборгованості у контрагентів НЕК «Укренерго» та побутовими споживачами електричної енергії. Відсутність у боржника необхідних коштів, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, не звільняє відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до вимог ст. 617 ЦК України.
Безпідставними є посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, оскільки від викладених у ній висновків відступлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, в якій зазначено, що розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних є правильними, рішення у цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо оскарження додаткового рішення 

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Закарпаттяенергозбут» у частині стягнутих витрат на правничу допомогу у розмірі 3135 грн зводяться до того, що місцевим судом не враховано тієї обставини, що витрати на підготовку позовної заяви тривалістю 1,84 год. у розмірі 2760 грн є завищеними та неспівмірними зі складністю справи. 
Оскільки адвокатське об`єднання «Греца і партнери», за наявними у ЄДРСР даними, неодноразово представляло інтереси за позовами у справах аналогічних за предметом, підставами та доказовою базою, тому повторюваність таких спорів зменшує необхідний обсяг підготовчої роботи (на вивчення матеріалів, аналіз документів, складання типового процесуального документа), що свідчить про завищення заявлених трудовитрат на підготовку позовної заяви у справі незначної складності. 
На думку скаржника, визначений розмір витрат на правничу допомогу у сумі 3135 грн слід зменшити до суми 2500 грн.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша та друга статті 141 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (рішення у справі «East / West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19).
Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19).
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовуються, виходячи з конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу, і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Колегія суддів зазначає, що у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі N 922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі N 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 775/9215/15ц);
- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15).
З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві представником позивача було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, зокрема: позивач понесе судові витрати, які складаються із судового збору, який становить 968,96 грн, а також витрат на правову допомогу, орієнтовний розмір яких становитиме 10000 грн у суді першої інстанції. Позивач заявляв, що докази понесення витрат будуть надані у строки, визначені ЦПК України.
Встановлено, що 20.06.2024 між адвокатським об`єднанням «Греца і Партнери» було укладено договір про надання правової допомоги.
Згідно з п. 5.1 договору за послуги згідно з цим договором клієнт сплачує виконавцю гонорар в наступних розмірах: 1800 грн за одну годину роботи старшого партнера об`єднання; 1500 грн за одну годину роботи партнера об`єднання; 1200 грн за одну годину роботи адвоката об`єднання; 1000 грн за одну годину роботи помічника адвоката об`єднання.
Пунктами 6.1, 6.2 договору сторонами обумовлено, що оплата виконуваних виконавцем робіт (наданих послуг) здійснюється клієнтом протягом трьох робочих днів з моменту отримання рахунку виконавця. Грошові розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковому порядку, шляхом перерахування клієнтом відповідних грошових сум зі свого поточного рахунку на поточний рахунок виконавця у банківській установі, або готівкою.
31.10.2025 між адвокатським об`єднанням «Греца і Партнери» укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 20.06.2024, відповідно до якої сторони дійшли спільної згоди викласти пункт 5.1 договору в наступній редакції: за послуги згідно з цим договором клієнт сплачує виконавцю гонорар в наступних розмірах: 1800 грн за одну годину роботи старшого партнера об`єднання; 1600 грн за одну годину роботи партнера об`єднання; 1500 грн за одну годину роботи адвоката об`єднання; 1200 грн за одну годину роботи помічника адвоката об`єднання. Всі інші умови договору залишаються незмінними.
Згідно з детальним описом робіт (послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у зв`язку із розглядом справи №308/16407/25 у суді першої інстанції, адвокатом було надано наступні послуги загальною вартістю 5145 грн: підготовка позовної заяви – 1,84 год. (1500 грн/год) вартістю 2760 грн; представництво з метою участі у судовому засіданні від 04.12.2025 – 0,25 год., (1500 грн/год) вартістю 375 грн; представництво з метою участі у судовому засіданні від 12.12.2025 – 0,34 год. (1500 грн/год) вартістю 510 грн; представництво з метою участі у судовому засіданні від 22.12.2025, у тому числі час на складання заяви про розгляд справи без участі позивача – 0,50 год. (1500 грн/год) вартістю 750 грн; підготовка заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції – 0,50 год. (1500 грн/год), 750 (сума, грн). 
Оплату правничої допомоги підтверджено рахунком №005946 від 11.11.2025, актом виконаних робіт №005946 від 11.11.2025 та платіжною інструкцією 1.396788001.1 від 11.11.2025 на суму 2760 грн; рахунком №006118 від 22.12.2025, актом виконаних робіт №006118 від 22.12.2025 та платіжною інструкцією 2.464315615.1 від 25.12.2025 на суму 2385 грн. 
Відповідач заявив у суді першої інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Місцевим судом було встановлено, що під час розгляду даної справи представник позивача брав участь в одному судовому засіданні (протокол судового засідання №5567777 від 04.12.2025).
Суд виходив із того, що послуги щодо підготовки та подання різного роду клопотань, зокрема про розгляд справи у відсутності позивача та про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції є такими видами юридичних послуг, які безпосередньо та нерозривно пов`язані з розглядом справи, носять технічний характер, не потребують значного часу щодо підготовки таких клопотань адвокатом, аналізу законодавства, обґрунтування своєї позиції, тощо, а тому такі задоволенню не підлягають. У зв`язку з цим суд дійшов висновків, що витрати на представництво з метою участі у судовому засіданні від 12.12.2025 у розмірі 510 грн, представництво з метою участі у судовому засіданні від 22.12.2025, у тому числі на складання заяви про розгляд справи без участі позивача – 750 грн, підготовку заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції – у розмірі 750 грн, загалом у розмірі всього 2010 грн, стягненню не підлягають.
Враховуючи заперечення відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу, з огляду на те, що дана справа не є складною та існує чисельна усталена судова практика щодо розгляду аналогічних справ, час необхідний для виконання робіт у даній справі адвокатом, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3135 грн (5145-510-750-750 = 3135).
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити до суми 2500 грн – є необґрунтованими, а розмір витрат на правничу допомогу у сумі 3135 грн правильно визначено місцевим судом з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на фактичні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Відтак, додаткове рішення ухвалено місцевим судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, 1. апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення – без змін. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, а також додаткове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судові рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення – залишити без змін.
Судові витрати в суді апеляційної інстанції

До суду апеляційної інстанції адвокатом Порадою С.В., що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , надано детальний опис робіт (послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у зв`язку із розглядом в суді апеляційної інстанції справи №308/16407/25, згідно з яким адвокатом було надано послуги на підготовку відзиву на апеляційну скаргу (1,50 год.; 1500 грн/год) вартістю 2760 грн. 
ОСОБА_1 здійснено оплату за надану правничу допомогу, що стверджується рахунком № 006326 від 18.02.2026, актом виконаних робіт № 006326 від 18.02.2026 та платіжною інструкцією 2.538210847.1 від 18.02.2026 на суму 2250 грн.
Відзив на апеляційну скаргу, у якому міститься клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, було подано через систему «Електронний суд». Відповідач ТОВ «Закарпаттяенергозбут», який зареєстрований у системі «Електронний суд», не заявляв у суді апеляційної інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, наданої позивачу в суді апеляційної інстанції. 
Судова колегія, з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на фактичні обставини справи, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 2250 грн є обґрунтованим.
Оскільки за результатом розгляду апеляційної скарги, така задоволенню не підлягає, судові витрати понесені позивачем на правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи в суді, слід покласти на відповідача.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» – залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2025 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2026 року – залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» (код ЄДРПОУ: 41999833, пл. Жупанатська, 18, м. Ужгород, Закарпатська область) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2250 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач:   

Судді: