Головуючий І інстанції: Чудних С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 р. 	Справа № 520/28947/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/28947/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі -ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 16.07.2025 № 103550011320 прийняте Головним управлінням пенсійного фонду України в Харківській області;
- зобов`язати Головне управлінням пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 08.07.2025 року із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.07.2000р. по 31.12.2003 р. згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.01.2023р., по 30.04.2025р. згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 .
В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоду з 01.07.2000 по 31.12.2003 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.01.2023 по 30.04.2025 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , отже рішення про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 16.07.2025 № 103550011320 прийняте Головним управлінням пенсійного фонду України в Харківській області є протиправним.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 задоволено адміністративний позов.
Визнано протиправним, скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКГІП: НОМЕР_2 ) від 16.07.2025 № 103550011320 прийняте Головним управлінням пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ: 14099344, місцезнаходження: м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх).
Зобов`язано Головне управлінням пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ: 14099344, місцезнаходження: м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх), повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком від 08.07.2025 року із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.07.2000р. по 31.12.2003 р. згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.01.2023р., по 30.04.2025р. згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 .
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги залишити без задоволення.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що за доданими документами до страхового стажу позивачу не зараховано період його роботи згідно записів трудової книжки від 15.07.1982 серії НОМЕР_1 , а саме: період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003, оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, за відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної, в тому числі, за заявою власника трудової книжки; період роботи з 01.01.2023 по 30.04.2025, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплати внесків до Пенсійного фонду України в реєстрі застрахованих осіб форми ОК-5. 
Просить звернути увагу, що позивач на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Харківській області не перебуває, отже відповідач був уповноважений розглянути заяву позивача про призначення пенсії, натомість повноваження щодо призначення і виплати пенсії залишаються у ГУ ПФУ в Київській області.
Позивач подав відзив в якому останній просить апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 року у справі № 520/28947/25 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 року у справі № 520/28947/25 - залишити без змін
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 08.07.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до пенсійного органу.
На день звернення наявний вік заявника ОСОБА_1 становив повних 60 роки 2 місяця 14 днів і він має необхідний страховий стаж, для призначення пенсії за віком.
Так, позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії від 08.07.2025 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення від 16.07.2025 № 103550011320 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Відповідач мотивував вказане рішення про відмову тим, що за доданими документами до страхового стажу позивачу не зараховано період його роботи згідно записів трудової книжки від 15.07.1982р. серії НОМЕР_1 , а саме:
- період роботи з 01.07.2000р. по 31.12.2003р., оскільки відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, за відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної в тому числі за заявою власника трудової книжки;
- період роботи з 01.01.2023р. по 30.04.2025 р., оскільки відсутня Інформація про нарахування заробітної плати та сплати внесків до Пенсійного фонду України в реєстрі застрахованих осіб форми ОК-5.
Позивач вважає, що дане рішення про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та таким, що має бути скасованим судом, звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії.
Суд апеляційної інстанції погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі по тексту - Закон №1058-IV).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За змістом ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а обов`язково умовою застосування пункту 18 Порядку №637 внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації є відсутність архівних даних або неможливість одержання документів про наявний стаж роботи.
Судом встановлено, що згідно із записами у трудовій книжці № 20, № 21 позивач 01.11.1996 року був прийнятий на роботу в МПЇЇ «АС-Прут» на посаду інспектора охорони підприємства, а 31.12.2004 був звільнений із посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.
Також, міститься відбиток печатки Малого приватного підприємства «АС-Прут». Даний записне містить жодних виправлень, підчисток чи закреслень.
Згідно із записами у трудовій книжці № 26, № 27, № 28 позивач ОСОБА_1 01.07.2015 був прийнятий на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА» на посаду мийника Сервісно - технічного центру, 01.12.2015 його було переведено на посаду слюсаря - ремонтника Сервісно - технічного центру, а потім 30.05.2025 звільнено із посади за угодою сторін згідно ст. 36 КЗпП України.
Також, міститься відбиток печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРАВІА». Даний запис не містить жодних виправлень, підчисток чи закреслень.
При цьому, матеріали справи не містять посилань пенсійного органу на недоліки у заповненні трудової книжки позивача чи на певні дефекти окремих записів.
Так, відповідач не зарахував ОСОБА_2 періоди роботи до страхового стажу роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 у зв`язку із відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, та з 01.01.2023 по 30.04.2025, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплати внесків до Пенсійного фонду України в реєстрі застрахованих осіб форми ОК-5.
Надаючи правову оцінку вказаним підставам для відмови у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи позивача, суд враховує, що згідно зі статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат, що здійснюються в натуральній формі. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною 16 ст.106 Закону №1058-IV передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Отже, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача. Порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи.
Доводи пенсійного органу щодо відсутності інформації про сплату страхових внесків не є підставами для відмови в зарахуванні вказаного періоду, оскільки такі дані знаходяться у відповідача та можуть бути ним перевірені.
Крім того, обов`язок перевірки сплати роботодавцем відповідних страхових внесків покладається на орган Пенсійного фонду України.
Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії також не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Зазначена позиція відповідає правовим висновкам Верховного суду у постановах Верховного Суду від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, 11.10.2023 по справі № 340/1454/21.
З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , та з 01.01.2023 по 30.04.2025 згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.07.2025 № 103550011320 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Головне управлінні Пенсійного фонду в Харківській області є належним відповідачем, колегія суддів зазначає, що дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 08.07.2025 року із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.07.2000 по 31.12.2003 та з 01.01.2023 по 30.04.2025, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який протиправно відмовив у зарахуванні зазначеного вище стажу, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ Харківській області, у зв`язку із чим такі доводи відповідача є необґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.01.2026 по справі № 520/28947/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.М. Ральченко