ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2068/26 Справа № 207/6/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бушанська О. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.
при секретарі — Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулись до суду із позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №26205000463564 від 16.03.2020 у розмірі 93792,31 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. 
Позов мотивовано тим, що 16.03.2020 між Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №26205000463564, відповідно до умов якого банком надано клієнту кредит у формі кредитної лінії шляхом здійснення операції (зняття з рахунку, платежі з рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком клієнта, що відкритий в банку, а клієнт зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також виконати інші зобов`язання в порядку, встановленому договором. Відповідно до умов договору факторингу АТ «Банк Кредит Дніпро» відступлено право вимоги за кредитним договором №26205000463564 від 16.03.2020 на користь ТОВ «Цикл Фінанс», а відповідно ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Цикл Фінанс» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 93792,31 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 44317,65 грн, заборгованість по відсотках 49 474,66 грн. 
Рішенням Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року позов задоволено та ухвалено: стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" заборгованість за кредитним №26205000463564 від 16.03.2020 у загальному розмірі 93792 грн 31 коп, з яких заборгованість по тілу кредиту 44317 грн 65 коп, заборгованість по відсотках 49 474 грн 66 коп, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. В задоволенні решти вимог про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити. 
Рішення суду мотивовано тим, що встановивши факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором №26205000463564 від 16.03.2020, приймаючи до уваги набуття відповідачем права вимоги заборгованості за вказаним договором на підставі договору факторингу, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 16.03.2020 між АТ "Банк Кредит Дніпро" (надалі - банк) та ОСОБА_1 (надалі - клієнт) укладено договір №26205000463564 про встановлення кредитного ліміту, відповідно до п.1.1 якого, в порядку, передбаченому цим договором та УДБО банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта № НОМЕР_1 , відкритого в банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, шляхом встановлення ліміту кредитної лінії у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку. 
За умовами п.1.2 договору кредитне обслуговування рахунку здійснюється на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії на дату укладення цього договору становить - 1 000 000,00 грн (п.п.1.2.1 ); строк дії кредитного ліміту - 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту (п.п.1.2.2); процентна ставка за користування кредитом - фіксована та нараховується у наступному розмірі, на строкову заборгованість за кредитом 48% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних; пільговий період до 67 днів; розмір процентної ставки протягом пільгового періоду складає - 0,01% річних (п.п.1.2.3.). 
Згідно з п.1.4 договору реальна процентна ставка за кредитом становить 58,89%. Загальна вартість кредиту становить 1480428,89 грн. 
Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 16.03.2020 по 27.03.2024 відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за кредитним договором №26205000463564 від 16.03.2020 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №26205000463564 від 16.03.2020 свідчить про те, що загальна заборгованість відповідача за цим договором станом на 27.03.2024 складає 92 513,67 грн, з яких: залишок простроченого кредиту – 44317,65 грн, залишок прострочених відсотків – 48196,02 грн. 
28.03.2024 між Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (надалі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цикл Фінанс" (надалі - фактор) укладено договір факторингу №28/03/24, відповідно до п.1.1 якого на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл.73 ЦК України фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). 
Згідно з п.1.2 договору внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. 
Пунктом 6.1 договору передбачено, що у відповідності до умов цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. 
Права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги (додаток 3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до додатку №3 до даного договору в день підписання договору та набрання ним чинності (п.п.6.2.2 договору). 
Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (п.п.6.2.3 договору). 
28.03.2024 між сторонами підписано акт приймання-передачі реєстру боржників від 28.03.2024 до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 та акт приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу №28/03/24 від 28.03.2024. 
На виконання умов договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 ТОВ "Цикл Фінанс" сплачено АТ "Кредит Дніпро" 10200233,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №6041 від 28.03.2024. 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 позивач набув право вимоги АТ "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 за кредитним договором №26205000463564 від 16.03.2020 у загальному розмірі 93 792,31 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту – 44317,65 грн, заборгованість по відсотках – 49 474,66 грн. 
Представником ТОВ «Цикл Фінанс» на адресу ОСОБА_1 за вих.№3107900779-АВ від 24.12.2024 надіслана вимога про сплату заборгованості за кредитним договором №26205000463564 від 16.03.2020 у загальному розмірі 93 792,31 грн. 
Вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з позовною заявою. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що встановивши факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором №26205000463564 від 16.03.2020, приймаючи до уваги набуття відповідачем права вимоги заборгованості за вказаним договором на підставі договору факторингу, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку “ТОВ Цикл Фінанс").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, а тому, обґрунтовано стягнув з відповідача заборгованість по тілу кредиту у сумі 44317,65 грн та заборгованості по відсотках у сумі 49474,66 грн, з таким висновком погоджується й апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги про те, що угода №26205000463564 від 16 березня 2020 року апелянтом не підписувався та примірник угоди він не отримував, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи містять копію кредитного договору, підписаного власноруч відповідачем, де також, в свою чергу, підтверджує, що отримав свій примірник договору.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частинами 1-3 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 07 квітня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді М.Ю. Петешенкова
О.В. Свистунова