ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 176/2649/23
провадження № 61-17169св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., 
Ситнік О. М., 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук Олена Андріївна,
заінтересована особа - Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2024 року, постановлену у складі судді Павловської І. А., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року, ухвалену колегією у складі суддів Максюти Ж. І., Космачевської Т. В., Халаджи О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги 
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби (далі - ВПВС Департаменту ДВС) Міністерства юстиції України (далі - державний виконавець) Фещук О. А. щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
В обґрунтування скарги вказував, що Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист № 176/2649/23 про стягнення з Державного підприємства (далі - ДП) «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 120 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання.
Листом від 24 квітня 2024 року, який ОСОБА_1 отримав 7 травня 2024 року, начальник ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України повідомив представника заявника, що вказаний виконавчий лист та інші перебувають на виконанні у відділі, однак державний виконавець зупинив вчинення виконавчих дій в цьому виконавчому провадженні.
Зазначеним листом заявника, серед іншого, поінформовано, що:
- Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України 
щодо відновлення платоспроможності окремих державних підприємств 
у сфері енергетики, що перебувають у критичному стані» від 7 лютого 2024 року 
№ 3577-ІХ (далі - Закон № 3577-ІХ) внесено зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) шляхом його доповнення пунктом 1-4, зокрема, такого змісту 
до 1 січня 2025 року зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти) у виконавчих провадженнях, за якими боржником є ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування);
- керуючись пунктом 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» 
Закону № 1404-VIII, державний виконавець виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до 1 січня 2025 року.
Законодавець, як вважає заявник, чітко визначив, що слід вважати моральною шкодою, завданою ушкодженням здоров`я внаслідок порушення трудових прав, відповідно і права на безпечні умови праці, проте не врегулював, що підпадає від визначення матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Крім того, моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, в цій конкретній справі підпадає під визначення «інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами», оскільки відповідні вимоги та судове рішення за такими вимогами обґрунтовані положеннями КЗпП України.
На думку стягувача, якщо працівнику належать до отримання певні грошові кошти і право на ці кошти виникло згідно з положеннями КЗпП України, то їх слід вважати виплатами (компенсаціями), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами. Інших правовідносин між працівником (стягувачем) і роботодавцем (боржником) не виникало. Вимоги стягувача до боржника в цьому випадку обґрунтовуються виключно як вимоги працівника до роботодавця і підставою таких вимог є ушкодження здоров`я при виконанні умов трудового договору.
Стягувач зазначав про неврахування виконавцем, що дія пункту 1-4 
розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIIIне передбачає безумовного зупинення всіх виконавчих проваджень, боржником за якими 
є ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», а встановлює певні винятки, за наявності яких виконавчі провадження не підлягають зупиненню. Такі винятки є у цій конкретній справі і виконавчому провадженні, оскільки стягується шкода, завдана ушкодженням здоров`я і стягнення такої шкоди є виплатою (компенсацією), що належить працівнику у зв`язку з трудовими відносинами.
ОСОБА_1 просив:
- визнати неправомірними дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Фещук О. А. щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі пункту 1-4 
розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII;
- скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій;
- зобов`язати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України поновити вчинення виконавчих дій з виконання виконавчого листа про стягнення 
з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 
120 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок хронічного професійного захворювання.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:
- Законом № 3577-ІХ внесено зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIIIшляхом його доповнення пунктом 1-4, зокрема, такого змісту до 1 січня 2025 року зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти) у виконавчих провадженнях, за якими боржником є ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про стягнення аліментів, про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування і заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування); підлягають зняттю накладені арешти на кошти та/або майно ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»;
- у постанові від 1 лютого 2023 року у справі № 165/1292/21 
(провадження № 61-7048св22) Верховний Суд зазначив, що, виокремлюючи виплати, виконавчі провадження щодо яких не підлягають зупиненню, законодавець конкретизував їх перелік, та виділив, серед іншого: виплату заробітної плати; вихідної допомоги; інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами; відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, при цьому не відніс до вказаного переліку відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом; що стосується поняття інших виплат (компенсацій), то відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, хоч і випливає з трудових правовідносин, однак не охоплюється поняттям компенсації в розумінні норм трудового законодавства, в тому числі статей 72, 83 та норм глави VІІІ «Гарантії та компенсації» КЗпП України;
- відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, не входить до переліку винятків, зазначених в пункті 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII, не відноситься до заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами;
- встановивши, що відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, не входить до переліку вказаних виключень, місцевий суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв відповідно до закону, тому скарга на його дії є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню;
- оскільки особа є відповідачем у цивільній справі та є боржником у виконавчих провадженнях (за виконавчим листом у цивільній справі) з примусового виконання цього рішення, справа щодо оскарження постанов державного виконавця щодо виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Мотуз О. В., залишено без задоволення, а ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 
від 5 вересня 2024 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги, зазначивши про відповідність таких висновків обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У грудні 2024 року представник  ОСОБА_1  - адвокат Мотуз О. В.подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення процесуального права, просить скасувати ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.
Касаційну скаргу мотивовано помилковістю висновків судів про відповідність вимогам закону дій державного виконавця, оскільки відсутній висновок Верховного Суду тлумачення переліку винятків, визначених в пункті 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII.
На думку заявника, суди помилково не застосували до спірних правовідносин висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року 
у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), відповідно до якого під виплатою необхідно розуміти не тільки форми оплати праці у вигляді заробітної плати та інших видів трудових виплат, а й інші трудові виплати, віднесені до обов`язку роботодавця.
Зазначає про неврахування судами того, що судове рішення про стягнення 
з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди ухвалено до набрання чинності 
Законом № 3577-ІХ, яким розділ ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 
№ 1404-VIII доповнено пунктом 1-4.
Позиція інших учасників справи
У березні 2025 року представник ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 3 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі і витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Підставою відкриття касаційного провадження у справі були доводи заявника про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. 
Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи
Судами встановлено, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2023 року з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 стягнено 120 000 грн 
у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання.
12 березня 2023 року державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України виніс постанову № НОМЕР_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 176/2649/23 
від 18 січня 2024 року про стягнення з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 120 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Боржником у виконавчому провадженні зазначено ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».
Постановами державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 21 березня 2024 року:
-виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 176/2649/23 від 18 січня 2024 року приєднано до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2.
- на підставі пункту 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» 
Закону № 1404-VIII вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 176/2649/23 від 18 січня 2024 року зупинено.
Зі змісту листа заступника директора Департаменту - начальника ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 24 квітня 2024 року № 62704/73730-33-24/20.1 суди встановили, що державний виконавець керуючись пунктом 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виніс постанови про зупинення вчинення виконавчих дій, зокрема, у вказаному виконавчому провадженні до 1 січня 2025 року.
Позиція Верховного Суду, мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року).
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
В абзаці першому частини першої статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша 
статті 287 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України).
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції 
(частина перша статті 448 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року 
в справі № 808/2265/16 (провадження № 11-1334апп18) викладено висновок, що закон не передбачає оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої службиабо приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій. Оскільки законодавством, чинним як на час виникнення спірних відносин, так і на час касаційного перегляду справи, не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, в якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, Велика Палата Верховного Суду вважала, що під час вирішення питання про належність справи за позовом підприємства до юрисдикції адміністративного суду суд апеляційної інстанції мав застосувати частину першу статті 181 чинного на той час КАС України та розглядати справу за правилами адміністративного судочинства. 
Висновок про поширення юрисдикції адміністративного суду на спори щодо судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої службиабо приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, в якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року
в справі № 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс18). 
У пунктах 27-31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 року в справі № 911/100/18 (провадження № 12-60гс19) зазначено, що згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. 
Також порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено 
Законом № 1404-VIII, згідно з частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Відповідно до статті 30 Закону № 1404-VIII, якою врегульовано особливості виконання кількох рішень у разі надходження на виконання кількох виконавчих документів щодо одного боржника, виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у межах зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у межах зведеного виконавчого провадження. 
Водночас законодавство не передбачає оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, в якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій. 
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що саме в таких випадках (оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, в якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій) згідно з частиною першою статті 287 КАС України відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц (провадження № 14-19цс18), від 12 вересня 2018 року у справі № 906/530/17 (провадження № 12-213гс18), від 17 жовтня 2018 року у справах № 927/395/13 (провадження № 12-189гс18), № 5028/16/2/2012 (провадження № 12-192гс18), 
від 5 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18), 
від 13 лютого 2019 року у справі № 808/2265/16 (провадження № 11-1334апп18) та від 10 квітня 2019 року у справі № 908/2520/16 (провадження № 12-30гс19).
У цій справі постановою державного виконавця Фещук О. А. від 21 березня 
2024 року виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 176/2649/23 від 18 січня 2024 року приєднано до зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2, яке зупинено на підставі 
пункту 1-4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII.
Предметом оскарження є рішення та дії державного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, в якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій. 
Матеріали справи містять копію витягу з облікової картки на зведене виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо боржника ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (а. с. 55-56), до якого приєднані виконавчі провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами господарської юрисдикції.
Суди не врахували, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
У постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного 
цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 676/7428/19 
(провадження № 61-361сво22) зазначено, що тлумачення частини третьої 
статті 400, частини другої статті 414 ЦПК України свідчить, що суд касаційної інстанції перевіряє дотримання загальними судами правил юрисдикції незалежно від наявності відповідних доводів у касаційній скарзі; за встановлення порушення правил юрисдикції загальних судів, суд касаційної інстанції закриває провадження у справі повністю або у відповідній частині позовних вимог. У разі встановлення судом, що позовні вимоги за своїм суб`єктним складом повинні розглядатися в господарському судочинстві суд закриває провадження у справі (повністю або частково), незалежно від доводів касаційної скарги. Об`єднана палата відступає від висновку щодо застосування частин першої та другої статті 414 ЦПК України, викладеного в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 676/196/20 (провадження № 61-18836св21).
Поза увагою судів залишилась необхідність перевірки дотримання судом першої інстанції правил юрисдикції незалежно від наявності відповідних доводів у заяві, відзиві, скарзі; у випадку встановлення порушення правил юрисдикції судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції закриває провадження у справі повністю або у відповідній частині позовних вимог. 
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої 
статті 255 ЦПК України).
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).
За таких обставин суди дійшли помилкового висновку про розгляд цієї скарги у порядку цивільного судочинства.
Провадження у справі підлягало закриттю, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, оскаржувані судові рішення належить скасувати і провадження у справі закрити.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 травня 2025 року у справі № 176/1715/23 (провадження № 61-13883сво24) та обов`язкові для застосування. 
Обґрунтованість скарги по суті має оцінити адміністративний суд під час розгляду справи, тому доводи касаційної скарги Верховний Суд не досліджує. 
За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення скасуванню, а провадження у справі - закриттю; повідомити 
 ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює  ОСОБА_1 його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до суду адміністративної юрисдикції.
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, задовольнити частково.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2024 року, скасувати.
Провадження у справі № 176/2649/23 за скаргою  ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Фещук Олени Андріївни щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, заінтересована особа - Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (боржник), закрити.
Повідомити  ОСОБА_1 про віднесення розгляду справи за його скаргою до юрисдикції адміністративних судів.
Роз`яснити   ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточноюі оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді 	І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік