Справа № 646/559/26 
№ провадження 2-о/646/59/2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2026 року        м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова 
у складі: головуючого – судді Барабанової В.В. 
за участю секретаря судового засідання Ільченко В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, - 

встановив:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із даною заявою, в якій просила встановити факт державної реєстрації за нею – ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу приватизованої квартири від 23.05.2002, Куп`янським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що 27.06.2002 здійснено запис за реєстровим №18853 в реєстровій книзі №152.
В обґрунтування заяви заявниця зазначила, що вона є власником нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане нерухоме майно заявниця набула у власність на підставі Договору купівлі- продажу приватизованої квартири від 23.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О. 
Право власності заявниці зареєстроване в Куп`янському бюро технічної інвентаризації, про що на договорі було здійснено напис наступного змісту: «Вказана в цьому документі квартира в цілому зареєстрована в Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 , про що в реєстрову книгу №152 внесено запис №18853 27.06.2002 р.»
З метою державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законом порядку до 01 січня 2013 року, заявниця звернулася до Департаменту реєстрації Харківської міської ради. В подальшому Департамент реєстрації Харківської міської ради відмовив у проведенні реєстраційних дій з посиланням на те, що:
1)подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;
2)за результатами розгляду заяви, документів поданих до неї та відомостей Державного реєстру прав встановлено, що інформація про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно – відсутня;
3)Відповідно до відповіді Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області:
- зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, розташованого в населених пунктах Куп`янської громади є КП «Куп`янське бюро технічної інвентаризації»;
- через збройну агресію російської федерації в Україні будівля Комунального підприємства «Куп`янське бюро технічної інвентаризації» була зруйнована, а саме комунальне підприємство (база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше), знищені.
4) Зважаючи на наведене, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, що є підставою для відмови в проведенні державної реєстрації.
З вищенаведеного вбачається, що державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо факту реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно за період з дати, коли позивачем набуто право власності на нерухоме майно, до 01.01.2013, тобто коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав.
Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт реєстрації права власності за Позивачем на нерухоме майно у зв`язку зі знищенням будівлі, бази даних та документації КП «Куп`янське БТІ», а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на належну позивачу майно, створили ситуацію, при якій вона не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо.
Заявниця зазначає, що має оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно (квартиру), однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про право власності, так як квартира набута нею у власність до 1 січня 2013 року.
В той же час, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952- IV від 1 липня 2004 року декларує, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, що реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або ж на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина третя статті 3). Згідно вказаного закону на державного реєстратора покладено обов`язок під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитувати від БТІ інформацію, необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником (стаття 10 Закону № 1952- IV). Відсутність документів або інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV є підставою відмови в державній реєстрації прав.
Отже, єдиним способом підтвердити інформацію про зареєстроване речове право на нерухоме майно для здійснення державним реєстратором реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме у Заявника є звернення до суду для підтвердження відповідної інформації.
Ухвалою судді від 27.01.2026 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку окремого провадження. 
У судове засідання заявниця не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 
Представник заінтересованої особи, Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області, в судове засідання не з`явився про місце, дату і час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд установив наступне.
За положеннями частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане нерухоме майно заявниця набула у власність на підставі Договору купівлі-продажу приватизованої квартири від 23.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О.
Право власності заявниці зареєстроване в Куп`янському бюро технічної інвентаризації, про що на договорі було здійснено напис наступного змісту: «Вказана в цьому документі квартира в цілому зареєстрована в Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 , про що в реєстрову книгу №152 внесено запис №18853 27.06.2002 р.»
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України № 1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч. 4 ст. 3 Закону № 1952-IV).
За правилом абз. 4 ч. 5 ст. 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав.
Так, ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV врегульовано, що державний реєстратор:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;
3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Статтею 24 Закону №1952-IV передбачено умови для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 24 Закону).
Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем чітко встановлено процедуру розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, яка включає в себе перевірку документів на предмет відповідності таких вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Матеріали справи свідчать про те, що заявниця є власником вищевказаної квартири на підставі Договору купівлі-продажу приватизованої квартири від 23.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О., яке зареєстровано в Куп`янському бюро технічної інвентаризації 27.06.2002 за реєстровим №18853 та записане в реєстрову книгу під №152.
З метою державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законом порядку до 01 січня 2013 року, заявниця звернулася до Департаменту реєстрації Харківської міської ради. В подальшому Департамент реєстрації Харківської міської ради відмовив у проведенні реєстраційних дій з посиланням на те, що:
1) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;
2) за результатами розгляду заяви, документів поданих до неї та відомостей Державного реєстру прав встановлено, що інформація про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутня;
3) Відповідно до відповіді Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області:
- зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, розташованого в населених пунктах Куп`янської громади є КП «Куп`янське бюро технічної інвентаризації»;
- через збройну агресію російської федерації в Україні будівля Комунального підприємства «Куп`янське бюро технічної інвентаризації» була зруйнована, а саме комунальне підприємство (база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше), знищені.
4) Зважаючи на наведене, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, що є підставою для відмови в проведенні державної реєстрації.
Суд звертає увагу на те, що система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону № 1952-IV, запроваджена в Україні з 01.01.2013, до цього часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.
Тобто, до 2013 року державна реєстрація таких об`єктів нерухомого майна вже проводилася, але реєстр був паперовий і зберігався в архіві відповідного БТІ.
Судом встановлено, що реєстрація права власності заявниці на квартиру була здійснена відповідно до вимог законодавства, що було чинним на момент проведення такої реєстрації. У неї не існувало обов`язку щодо реєстрації права власності на квартиру у відповідному реєстрі речових прав.
Отже, квартира належить їй на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу приватизованої квартири від 23.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Куп`янського міського нотаріального округу Харківської області Черняєвою А.О., яке зареєстровано в Куп`янському бюро технічної інвентаризації, що і є підставою виникнення права власності та не потребує подальшої перевірки, оскільки належним чином підтверджує її право власності на об`єкт нерухомості.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 дійшла висновку, що особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.
У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що майнове право – це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.
Заявниця у цій справі прагне здійснення державної реєстрації права власності на своє майно і саме в цьому полягає її інтерес, за захистом якого вона звернулася до суду.
На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, беручи до уваги, що у заявниці відсутня можливість одержати відповідні документи в КП «Куп`янське БТІ» у зв`язку з його повним знищенням, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки це є єдиним можливим способом захисту їх права власності.
Керуючись ст.ст. 2, 23, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд – 

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року – задовольнити.
Встановити факт державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу приватизованої квартири від 23.05.2002, Куп`янським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що 27.06.2002 здійснено запис за реєстровим №18853 в реєстровій книзі №152.
Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В.В. Барабанова