ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 року
м. Харків
справа № 638/18713/24
провадження № 22-ц/818/798/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Мальованого Ю.М., Маміної О.В., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивачка –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Харківської міської ради,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 27 травня 2025 року в складі судді Агапова Р.О.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про стягнення матеріальної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 30 липня 2024 року приблизно о 15 години 30 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 3, біля ОСОБА_2 на автомобіль марки NISSAN ALMERA, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить їй, впав стовп (електроопора). 
Факт пошкодження марки NISSAN ALMERA, д.н.з. НОМЕР_1 , також підтверджується матеріалами перевірки обставин пригоди ВП № 1 ХРУП З ГУ НП в Харківській області. 
Через падіння стовпа автомобілю завдано технічні пошкодження, автомобіль оглянутий спеціалістом оціночної діяльності, в ньому встановлені технічні пошкодження, які відповідають тим обставинам, при яких 30.07.2024 року відбулася пригода.
Вартість матеріальної шкоди автомобілю NISSAN ALMERA, д.н.з. НОМЕР_1 складає 171064,88 грн, що підтверджується висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №900/08-24 від 21.08.2024.
Зазначила, що з метою встановлення відповідальних осіб за стан стовпа (електроопори) направлялись запити до комунальних підприємств Харківської міської ради та AT «Харківобленерго». Згідно відповідей стовп (електроопора), який впав на її автомобіль, не перебуває в них на балансі.
Вказала, що падіння стовпа (електроопори) не пов`язано з погодними умовами.
Вважає, що Харківська міська рада є відповідальною за заподіяну шкоду з огляду на положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про благоустрій населених пунктів».
Просила стягнути на її користь завдані збитки у розмірі 179 064,88 грн, що складається з вартості відновлювальних робіт з ремонту автомобіля у розмірі 171 064,88 грн, витрат на виконання робіт по незалежній оцінці матеріального збитку автомобіля в розмірі 4000,00 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 27 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 – задоволено, стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_3 171 064,88 грн на відшкодування матеріальної шкоди; стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_3 1790,64 грн на відшкодування витрат по оплаті судового збору.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2025 року поновлено Харківській міській раді строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, у задоволенні заяви Харківської міської ради про перегляд заочного рішення – відмовлено.
Не погоджуючись з заочним рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила заочне рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надана належна правова оцінка та не встановлено, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження протиправності поведінки Харківської міської ради та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та понесеною шкодою позивача. Харківська міська рада є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки Харківська міська рада не є заподіювачем шкоди позивачу, не несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями інших осіб та своїми діями міська рада не завдала позивачу шкоду, чим не порушила її суб`єктивні права, свободи чи інтереси в межах заявлених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи залізобетонна опора, яка впала на автомобіль, була розміщена біля скверу Владислава Черних у м. Харкові. Даний сквер перебуває на утримані та обслуговування спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд» Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 03362152). Отже даний випадок пов`язаний через падіння опори, яка територіальна розміщувалась на відведеній території під сквер, який знаходиться на утриманні уповноваженого комунального підприємства, до функції якого належить утримання даного скверу та усіх елементів благоустрою, які відносяться до обслуговування даного скверу. До відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом об`єктів благоустрою, а обов`язок з відшкодування заподіяної особі майнової шкоди внаслідок падіння опори покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан об`єкту благоустрою. Судом першої інстанції не з`ясовано хто здійснює утримання такого скверу на території якого склався такий випадок, не з`ясовано до компетенції якого саме суб`єкту належить вирішення питання щодо утримання та належної експлуатації такої території та розміщених на неї елементів благоустрою.
Зазначила, що жодних обставин та доказів проведення поліцією (компетентного правоохоронного органу) дій з метою встановлення факту події, яка порушує майнове право чи того, ким вчинено протиправне діяння, яке призвело до пошкодження автомобіля, позивачем до суду в межах даної судової справи не надані та судом не встановлені. До явних порушень, які полягають у тому, що з наданих позивачем документів та наданих фотознімків місця події не можливо встановити причини падіння опори (технічний стан опори, втручання третіх осіб, тощо). Надані позивачем фото та відповіді на запити, на які позивач посилався та судом першої інстанції на підставі яких ухвалено спірне рішення, не дають можливості встановити особу винну у настанні події (падіння опори, можливого, вуличного освітлення) та факту самої події. Пояснення водія автомобіля, який зазнав ушкоджень (заінтересованої особи), які наведені у довідки поліції, не можуть бути визнані судом беззаперечним доказом, а жодних інших належних доказів (постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, рішення іншого компетентного органу, тощо) суду не подано. Крім того, не подано суду і належних доказів огляду автомобіля (акту огляду аварійним комісаром страхової компанії із залученням представників відповідача, тощо), а здійснена оцінка заподіяних внаслідок події збитків, на підставі якого було визначено суми завданої шкоди, оцінюється критично.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду – залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки від 07.08.2024 начальника ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області «Про результати розгляду матеріалу ІТС ІПНП №7857 від 30.07.2024 за повідомленням оператора №102», 30.07.2024 за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 3 на автомобіль марки NISSAN ALMERA, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , впав бетонний стовп (а.с.7). 
Автомобіль марки NISSAN ALMERA, д.н.з. НОМЕР_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с.63).
Згідно відповіді АТ «Харківобленерго» від 12.08.2024 №04-47/5871 щодо надання інформації про те, у кого перебувають на балансі стовпи (електроопори), які розміщені у сквері ОСОБА_4 у м. Харкові за адресою: м. Харків, на перехресті вулиць Різдвяної, конторської та провулку Клубного повідомлено, що зазначена в запиті залізобетонна стійка опори не знаходиться на балансі АТ «Харківобленерго» та не обслуговується персоналом товариства (а.с.5 зворот).
Згідно відповіді КП електромереж зовнішнього освітлення «Міськсвітло» Харківської міської ради № 338 від 07.08.2024 повідомлено, що залізобетонна опора, розташована в сквері Владислави Чорних у м. Харкові, на балансі КП «Міськсвітло» Харківської міської ради не перебуває. Водночас вказано, у КП «Міськсвітло» Харківської міської ради відсутня інформація про балансоутримувача зазначеної залізобетонної опори (а.с.5). 
Відповідно до висновку №900/08-24 щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу NISSAN ALMERA, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 від 21.08.2024 (дата оцінки 30.07.2024), складеним оцінювачем – ФОП ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку складає 171064,88 грн, вартість відновлювального ремонту становить 196702,24 грн, ринкова вартість КТЗ без урахування аварійних пошкоджень на дату події 30.07.2024 становить 171064,88 грн, вартість в пошкодженому стані після ДТП КТЗ становить 77293,44 грн (а.с.16-30).
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування»).
За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
У пункті 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.
Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил).
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування»).
Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що стовп (опора ліній електропередач) відноситься до об`єкту благоустрою, що також не заперечується і відповідачем. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/22129/16-ц (провадження № 61-43478св18) зазначено, що, «…до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень у дворі біля будинку АДРЕСА_1. Місцевий суд установив, що відповідач КП «Міськзеленбуд» Дніпровської міської ради було створено на підставі рішення Дніпровської міської ради №45/22 від 08 грудня 2004 року, при створенні якого на його баланс жодних зелених насаджень не передавалось. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 30 листопада 2011 року №53/17 «Про внесення змін до рішення міської ради від 02 березня 2011 року № 16/9 «Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради» КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1, проте не об`єктів благоустрою зеленого господарства, що розташовані на прибудинковій території вказаного будинку. Покладаючи на Дніпровську міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, місцевий суд врахував, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходив із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебувало на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та 
безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, що переглядається суд першої інстанції правильно звернув увагу, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину.
Судом першої інстанції не встановлено та матеріали справи не містять даних щодо балансоутримувача стовпу (опори ліній електропередач), що розташований за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 3, біля Скверу Владислава Черних.
В апеляційній скарзі Харківська міська рада посилалася на те, що даний сквер, де розташований стовп, перебуває на утриманні та обслуговуванні спеціалізованого комунального підприємства «Харківзеленбуд», однак матеріали справи не містять відповідних доказів та до суду апеляційної інстанції також таких доказів не надано.
Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що стовп, який впав на належний позивачу автомобіль, розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста, дані, що даний стовп відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебуває на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації відсутні, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування.
За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач не довів відсутність протиправності та вини, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог. 
Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 522/2891/20 (провадження № 61-9688св22).
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦРК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо розміру вартості матеріального збитку.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається Харківська міська рада в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради – залишити без задоволення.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 27 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.В. Маміна