Справа №: 148/492/26	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 березня 2026 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Саламаха О.В. розглянув матеріали, що надійшли з Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , працюючого водієм-експедитором у ТОВ «Тульчинм`ясо», за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - 
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА № 143743 від 15.02.2026, ОСОБА_1 15.02.2026 о 01:25 год, за свою адресою проживання, умисно виражався нецензурною лайкою в бік своєї співмешканки ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, зазначив, що того дня дивився телевізор, через це виник конфлікт з співмешканкою ОСОБА_2 , однак, нецензурною лайкою в її бік не виражався, насильства не вчиняв, просто відбулась сварка на підвищених тонах, під час якої співмешканка викликала поліцію.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що 15.02.2026 прийшовши додому від подруги їй здалось, що телевізор голосно працював, тому вона на підвищених тонах попросила зробити звук на телевізорі тихіше, внаслідок чого, почалась сварка, однак насильства не було. Пояснення які долучені до матеріалів справи підписані нею, однак, їх зміст остання не читала.
Представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – адвокат Довгань О.О. в судовому засіданні подав клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, яке мотивоване наступним.
Факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 заперечує, вину не визнає, з його письмових пояснень вбачається, що він приїхав додому, після чого співмешканка викликала поліцію з невідомих для нього підстав, а також, він просив провести щодо ОСОБА_2 освідчення на стан алкогольного сп?яніння.
Так, ОСОБА_1 перебуваючи вдома 15.02.2026 в нічний час дивився телевізор, однак ОСОБА_2 вважаючи, що гучність телевізора є занадто високою почала вимагати його вимкнути, з чим ОСОБА_3 не погодився після чого у них почалася суперечка, яка переросла у сварку, однак нецензурну лайку ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 не застосовував. В ході сварки ОСОБА_4 викликала співробітників поліції.
Разом з тим, з письмових пояснень ОСОБА_2 , долучених працівниками поліції до матеріалів справи, вбачається лише те, що 15.02.2026 близько 01:20 год, вона повернулася від сусідки, з якою спільно розпивала алкогольні напої, після чого, між нею та ОСОБА_1 відбулася словесна суперечка. Тобто, з наявних матеріалів випливає насамперед побутовий конфлікт між співмешканцями, що виник у нічний час на тлі вживання алкоголю, а не належним чином доведений факт психологічного домашнього насильства. При цьому у поясненнях ОСОБА_2 відсутні будь-які відомості про те, що внаслідок дій ОСОБА_1 у неї виникли побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, емоційна невпевненість, нездатність захистити себе або була завдана шкода її психічному здоров?ю. Саме ці наслідки є визначальними для кваліфікації діяння як психологічного насильства, однак вони ані у протоколі, ані в інших матеріалах справи належним чином не відображені.
У даному випадку протокол фактично містить лише загальне твердження про те, що ОСОБА_1 «виражався нецензурною лайкою», водночас, у ньому не конкретизовано, які саме висловлювання були здійснені, у чому саме полягав психологічний вплив на постраждалу особу, які наслідки це мало або могло мати для її психічного здоров?я. Свідки у протоколі не зазначені, поняті відсутні, технічна фіксація події до матеріалів справи не долучена, отже, обвинувачення ґрунтується переважно на самому протоколі, рапорті поліцейського та письмових поясненнях учасників конфлікту.
Також, у рапорті викладено іншу і значно ширшу версію події, ніж у самому протоколі: містяться посилання на словесні погрози, наявність у чоловіка рушниці, а також вказано адресу АДРЕСА_2 , тоді як у протоколі й письмових поясненнях фігурує адреса АДРЕСА_1 , та фабула адміністративного обвинувачення зведена лише до нецензурної лайки, тому, представник вважає, що такі розбіжності щодо місця події та змісту інкримінованих дій не можуть ігноруватися судом скільки вони безпосередньо впливають на достовірність усієї доказової бази.
Відсутність належних доказів об?єктивної сторони правопорушення одночасно виключає і можливість безсумнівного висновку про наявність у його діях відповідного умислу. Саме по собі посилання співробітника поліції у рапорті на певні обставини не може вважатися доказом їх існування як об?єктивної дійсності, оскільки такий документ складений особою, яка не є безсторонньою та фактично заінтересована у підтвердженні правомірності власних дій при оформленні матеріалів, тому, за відсутності інших належних і допустимих доказів, вина ОСОБА_1 не може доводитися лише протоколом про адміністративне правопорушення. 
3 огляду на викладене, представник ОСОБА_1 – адвокат Довгань О.О. зазначає, що наявні в матеріалах справи відомості не підтверджують належними, допустимими та достатніми доказами, що ОСОБА_1 вчинив саме домашнє насильство психологічного характеру в розумінні ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тому просить закрити провадження у справі, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Дослідивши матеріали справи, а саме: протокол про вчинення адміністративного правопорушення (а.с. 2), рапорт (а.с. 3, 4), пояснення (а.с. 5, 6), форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а.с. 7), терміновий заборонний припис стосовно кривдника (а.с. 8), суд встановив наступне.
Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства психологічного характеру. 
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин, вирішення її в точній відповідності з законом. При розгляді справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку має бути з`ясовано: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують її відповідальність, тощо.
Згідно ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Частиною 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
На підставі ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діяннях винної особи. Докази оцінюються на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Разом з тим, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не зібрано достатніх і переконливих доказів наявності його вини у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, так як, ОСОБА_1 вину не визнав; потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні спростувала обставини викладені у протоколі та у її письмових поясненнях долучених до матеріалів справи, свідки події у протоколі не зазначені, які б могли підтвердити чи спростувати обставин викладені у протоколі та будь-яких інших об`єктивних доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, до матеріалів справи не додано.
Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до п. 4.2 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Таким чином, оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вину у вчиненні правопорушення не визнав, потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні спростувала обставини викладені у протоколі, а наявні у матеріалах справи докази не дають можливості прийти до однозначного висновку про вчинення останнім правопорушення, суд вважає, що провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 33, 40-1, 173-2, 247, 283, 287, 289 КУпАП, ст. 3 СК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: