Справа № 278/2955/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року     м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
ТОВ "Фінансова компанія "Європейська компанія з повернення боргів" (на далі ТОВ "ФК "ЄАПБ") звернулось до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договори в загальній сумі 29277,60 грн та судових витрат по справі.
В обґрунтування позову посилалися на наступне.
27.07.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2933470, за умовами якого ОСОБА_1 надається кредит на власні потреби на умовах строковості, зворотності, платності, в розмірі 5000,00 грн, строком на 345 днів, дата погашення 07.07.2025. Договір підписано електронним підписом шляхом відтворення одноразового ідентифікатора.
27.11.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27112024/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 16289,60 грн, з яких: 5000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 7086,60 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 4200,00 заборгованість за неустойкою. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свої зобов`язання.

09.08.2024 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений договір №73542454 про надання грошових коштів у позику, підписаний електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит без конкретної споживчої мети в розмірі 4000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.
Згідно умов укладеного між сторонами кредитного договору відповідач отримав кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача.
У подальшому між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого та додаткових угод №2 від 28.07.2021, №7 від 14.06.2022 і №45 від 23.12.2024 ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" право грошової вимоги до боржника за кредитними договорами №73542454 від 09.08.2024.
Позивач також зазначає, що всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо первісні кредитори станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.

Ухвалою суду від 18.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 64).
Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 5).
10.07.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме за договором про споживчий кредит №2933470 від 27.07.2024 у сумі 10510,00 грн. із посиланням саме на таку суму у зв`язку із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023. Щодо стягнення заборгованості за договором №73542454 від 09.08.2024 просить відмовити, оскільки позивач не довів факт видачі кредиту відповідачу.
Також представник відповідача просила стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9000,00 грн (а.с. 71-83).
15.07.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просить суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі, із посиланням на те, що позивачем надано належні та допустимі докази для підтвердження укладення факту кредитного договору та відсотки нараховані у відповідності до умов визначених сторонами під час їх укладення. Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що вказана сума є неспівмірною із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат, а тому не підлягає задоволенню (а.с. 84-91).
Представником відповідача 21.07.2025 надано заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала аналогічні заперечення, які викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 92-96).
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 

Щодо договору про споживчий кредит №2933470 від 27.07.2024
Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ОСОБА_1 27.07.2024 року укладено договір про споживчий кредит № 2933470, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. Згідно п. 1.3 договору кредит надано на строк 345 днів; дата погашення кредиту 07.07.2025. Процентна ставка становить 1,06 % в день (а.с. 8-13).
Згідно з п.2.1 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта на реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 .
Доказом перерахування коштів на підтвердження виконання умов договору, а також розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» підтверджуються платіжним дорученням 37387425 від 27.07.2024 та відомостями про щоденні нарахування та погашення (а.с. 17, 19-20).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси», за період з 27.07.2024 до 27.11.2024 за ОСОБА_1 нарахована заборгованість за відсотками – 6909,00 грн (а.с. 19-20).
27.11.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 27112024/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
До договору долучено Акт прийому-передачі реєстру боржників від 27.11.2024 та витяг з реєстру боржників, де зазначено, що ОСОБА_1 має борг за договором № 2933470 у розмірі 16289,60 грн (а.с. 25-26).

Щодо договору позики №73542454 від 09.08.2024
Судом встановлено, що 14.11.2023 на підставі ст. ст. 633, 634, 1054, 1055 ЦК України між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання електронним підписом відповідача 48247, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит без конкретної споживчої мети в розмірі 4000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 32-35).
Відповідно до п. 1 Договору позики за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. 
Згідно з п. 2 Договору позики сума позики складає 4000,00 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка 0,83 % в день (фіксована). Дата надання позики 07.08.2024, дата повернення позики 07.09.2024, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 %, пеня за день 2,70 %, орієнтована реальна річна ставка 1541,93 %, орієнтовна загальна вартість позики 4996,00 грн. Ставки, визначені цим пунктом, є незмінними протягом всього строку позики та можуть бути змінені виключно на підставі укладеної між позикодавцем та позичальником додаткової угоди до Договору.
Додаток №1 до Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №73542454 від 09.08.2024, підписаний ОСОБА_1 електронним цифровим підписом 48247, містить Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.35-36).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №73542454 від 09.08.2024 заборгованість становить 12988,00 грн, з яких 4000, 00 грн - тіло кредиту, заборгованості за відсотками у сумі 996,00 грн, 7992,00 – заборгованість за пенею, які нараховані станом на 23.12.2024 (а.с. 46).
Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем відповідно до положень ст. ст. 626, 628, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України в належній формі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит та можливість користуватись кредитними коштами зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору кредиту. 
14.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого та додаткових угод №2 від 28.07.2021, №7 від 13.06.2022 і №45 від 23.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" права грошових вимог до боржників згідно Реєстру боржників (а.с. 38-44).
Згідно Реєстру боржників № 40 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, підписаного 23.12.2024, до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №73542454, укладеним 09.08.2054, на суму заборгованості за кредитом 12988,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 996,00 грн та 7992,00 грн – заборгованість за пенею (а.с. 45).
Отже, на підставі ст. ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики №73542454 від 09.08.2024.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ("Позика", ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з положенням статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Виходячи із наведених вище положень ЦК України за своїм змістом кредитний договір є реальним і є укладеним з моменту отримання грошових коштів позичальником.
Однією з засад цивільного судочинства є його диспозитивність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У частині 1 статті 80 ЦПК України вказано, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
В постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей12,81 ЦПК України).
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц.
При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, що передбачено в ст. 517 ЦК України, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
За умовами укладених кредитних договорів кредитні кошти повинні були бути перераховані на банківську картку позичальника.
Разом з тим, на підтвердження заявлених позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» не надано жодного первинного документу, який би засвідчив факт здійснення переказу грошових коштів ОСОБА_1 за договором позики №73542454 від 09.08.2024 в розмірах, що передбачені кредитним договором, що відповідач ці кошти отримав та користувався ними.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.
Суд звертає увагу, що представник позивача при подачі позову, одразу в позовній заяві просив проводити судові засідання у відсутності представника, в судові засідання не з`являвся, при ухваленні заочного рішення просив його ухвалити на підставі наявних у справі доказів, тобто на власний розсуд використав надані йому процесуальні повноваження, в тому числі щодо доведення заявлених позовних вимог. Також представник позивача у відповіді на відзив вказав, що надані документи до суду при подачі позовної заяви підтверджують факт отримання кредитних коштів за договором позики №73542454 від 09.08.2024.
Також позивачу було роз`яснено право, що у разі неможливості самостійно надавати докази, він вправі подати клопотання про витребування доказів судом, проте жодних клопотань не подано, так які і не надано додаткових доказів.
До позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» долучені лише розрахунок заборгованості, складений представником, в якому зазначена лише сума заборгованості за тілом кредиту та за відсотками (а.с. 46), які за своїм змістом не є доказами отримання кредитних коштів позичальником. Крім того, надані документи не містять розрахунку нарахування відсотків, які заявлені до стягнення, розмір відсотків вказаний однією сумою, не вказано, за який період нараховані відсотки, за якою відсотковою ставкою, що в свою чергу унеможливлює для суду перевірити правильність їх нарахування та відповідність заявленої суми до стягнення умовам укладеного договору. Фактично розмір відсотків наведений на дату передання права вимоги однією сумою.
Будь-яких інших доказів щодо підтвердження наявності заборгованості та її розміру за укладеними кредитними договорами позивачем суду не надано.
Суд бере до уваги доводи представника відповідача щодо договору позики №73542454 від 09.08.2024, а саме що позивачем не надано суду первинних документів, які підтверджують факт отримання даного кредиту відповідачем.
Отже, дослідивши докази, які надані позивачем на обґрунтування заявлених вимог за договором позики № 73542454 від 09.08.2024 та заперечень сторони відповідача, суд дійшов переконання, що позивачем не доведений факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 , їх розмір та користування ними, на підтвердження розміру відсотків не долучений їх розрахунок із зазначенням періоду, за який вони нараховані, із зазначенням відсоткової ставки, тому суд відмовляє у задоволення вимоги про стягнення заборгованості за договором позики №73542454 від 09.08.2024.

Щодо кредитного договору №2933470 від 27.07.2024 суд зазначає наступне.
Стосовно вимоги позивач про стягнення з відповідача 7089,00 грн процентів за користування кредитом, суд зазначає про наступне.
Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п.п.1.5, 1.5.2 та 1.5.3 договору, сторони визначили, що денна процентна ставка становить 1,06 % в день та застосовується у межах строку кредиту, який становить 345 днів, проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховується за ставкою 3,65 відсотки річних на фактичну заборгованість за кредитом та 511,00 %
За наведеним позивачем розрахунком заборгованості, позивач здійснив нарахування процентів за ставкою 1,4%.
Згідно з ч.5 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" (зі змінами внесеними Законом №3498 від 22.11.2023) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Зміни до вказаної статті набули чинності з 24.12.2023 відповідно до Закону України № 3498-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".
При цьому ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Договір надання грошових коштів у позику №2933470 укладений 27.07.2024, тобто після внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,4% є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування", зокрема, зважаючи на висвітлені умови у перехідних положень Закону.
Такими чином правомірним є нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, виходячи денної процентної ставки 1% на суму заборгованості 14000,00 грн.
За розрахунком сума процентів за користування кредитом за заявлений позивачем період, а саме із 20.08.2024, тобто після внесення змін та спливу 240 днів, як визначено Законом (99 днів) становлять 4950,00 грн – із розрахунком 1% на суму заборгованості, а також із 12.08.2024 по 19.08.2024 – 1,4% (як передбачено договором у п. п. 1.6, 2.3.1.2 даного договору (5000х1,4%=560,00 грн).
Таким чином вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом є правомірною та підлягає задоволенню в розмірі 5510,00 грн.
В частині стягнення 1579,60 грн процентів суд відмовляє за безпідставністю вимог.
Стосовно позовних вимог в частині стягнення неустойки за кожен день прострочення у розмірі 4200,00 грн, суд зазначає про таке.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24 лютого 2022 року, який триває донині.
Отже, зважаючи на вказані норми, позичальник (відповідач) звільняється від обов`язку сплати неустойки (пені) у період дії в Україні воєнного стану, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 4200,00 грн, задоволенню не підлягають.
Суд приймає до уваги доводи представника відповідача вказані у відзиві на позовну заяву, оскільки дані доводи прямо визначені законом та підлягають застосуванню до укладеного договору відповідачем №2933470 від 27.07.2024.
Заперечення сторони позивача, які надані у відповіді на відзив суд не приймає до уваги, оскільки із досліджених матеріалів справи судом встановлено, що нарахування відсотків здійснювалось у супереч вимогам законодавства, яке діяло на час укладення договору.
У зв`язку із встановленими судом фактичними обставинами справи та дослідженими документами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення із відповідача суми заборгованості за договором про споживчий кредит №2933470 від 27.07.2024, на загальну суму 10510,00 грн, із яких 5000,00 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням, 560,00 грн – заборгованість по процентах, які нараховані у відповідності до умов договору, 4950,00 – заборгованість по процентах із розрахунку 1% денної процентної ставки на загальну суму залишку по заборгованості, які відповідачем визнані та не оспорювались.
Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 9000,00 грн (а.с. 72-76).
Понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: договором про надання правової допомоги від 02.07.2025 року (а.с. 78), укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та адвокатом Березенською Ю.С., свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000874 від 30.08.2017 (а.с. 80), актом надання послуг від 10.07.2025 року (а.с. 82), квитанцією до прибуткового касового ордера №10 від 07.07.2025 та №9 від 02.07.2025 року (а.с. 81 на звороті).
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19.
Представник позивача у відповіді на відзив заперечував про задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, із підстав, що у матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про оплату таких послуг, про те, як вбачається із матеріалів справи наявні дві копії квитанцій до прибуткового касового ордера (а.с. 81 на звороті), які підтверджують факт оплати наданих послуг. Представник відповідача вказує, що у примірнику який направлений позивачу відсутній вказаний документ, проте, представник позивача Анастасія Єрмак має зареєстрований електронний кабінет та доступ до матеріалів вказаної цивільної справи, тобто можливість ознайомитися із всіма наявними документами, тому дані доводи є безпідставними.
Керуючись ст. 137 ЦПК України, з урахуванням викладеного, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, принципи розумності і співмірності, суд дійшов висновку, що на користь відповідача підлягають стягненню понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору в розмірі 1087,05 грн. пропорційно задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд    
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором № 2933470 від 27.07.2024 року в сумі 10510,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту (тіло) – 5000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами – 5510,00 грн.
В решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір в сумі 1087,05 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, адреса для листування Київська область, м. Бровари. вул. Лісова. 2, поверх 4. ЄДРПОУ 35625014.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О. М. Дубовік