Справа № 161/222/26 
Провадження № 2-а/161/64/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2026 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Мазура Д.Г.,
за участі секретаря судового засідання Дручок О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

05 січня 2026 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.12.2025 поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Коробчук Яна Олегівна була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6429667, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.
Відповідно до даної постанови 29.12.2025 о 11 год. 56 хв. в с. Піддубці, Луцького району, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом по а/д H-22 101 км, та рухався зі швидкістю 105 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 55 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем, приладом TruCam LT I 20/20 TC008357. Чим порушив п. 12.4. ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах. За, що передбачена відповідальність за ч.4 ст.122 КУПАП.
З даною постановою він не погоджується, оскільки поліцейським порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. По-перше, йому не було забезпечено право на захист при розгляді справи. По-друге, він не погоджується з рішенням поліцейського в частині встановлення факту перевищення швидкості руху, оскільки вимірювання швидкості руху керованого ним автомобіля відбулось з порушення встановлених правил для використання лазерного вимірювача швидкості руху TRUCAM LTI20/20 TC008357. Такий технічний засіб не був закріплений стаціонарно вмонтованим способом (штатив тощо).
Відтак просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6429667 від 29.12.2025, справу про адміністративне правопорушення закрити.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 січня 2026 відкрито провадження в адміністративній справі з проведенням розгляду справи в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
15 січня 2026 на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив та зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Підставою для винесення даної постанови стало те, що під час несення служби працівниками УПП у Волинській області ДПП та здійсненні заходів щодо контролю за безпекою дорожнього руху, а саме наглядом за дотриманням водіями т.з. швидкісного режиму в населеному пункті с. Піддубці, Луцького району, Волинської області, під час вимірювання швидкості лазерним приладом TruCam LTI 20/20 TC 008357, було виявлено факт порушення Правил дорожнього руху України, а саме те, що: 29.12.2025 року о 11:56 год. водій транспортного засобу VOLVO XC 90 д.н.з НОМЕР_1 в населеному пункті с. Піддубці, дорога Н-22, 101 км., рухався зі швидкістю 105 (сто п?ять) км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 55 км/год. 
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. п. 12.4 ПДР України, було прийнято рішення про розгляд справи та складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Постанова винесена на місці у присутності позивача з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП.
19 січня 2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяв.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 29.12.2025 поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Коробчук Яною Олегівною була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6429667, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення ч.4 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.
Із змісту вказаної вище постанови вбачається, що 29.12.2025 о 11 год. 56 хв. в с. Піддубці, Луцького району, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом по а/д H-22 101 км, та рухався зі швидкістю 105 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 55 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем, приладом TruCam LT I 20/20 TC008357. Чим порушив п. 12.4. ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах. За що передбачена відповідальність за ч.4 ст.122 КУПАП.
Не погодившись із такою постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно з пунктом 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Приписами п.11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року та ст. 222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год..
Згідно з ч. 4 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.
Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд встановив, що на підтвердження порушення позивачем швидкості руху, відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, надав інформацію, зафіксовану приладом вимірювання швидкості TruCam LT I 20/20 TC008357.
Згідно з даними цього приладу, позивач рухався зі швидкістю 105 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 55 км/год від дозволеної у 50 км/год. Ця подія трапилась в населеному пункті с. Піддубці, Луцького району, Волинської області, автодорозі Н-22, 101 км.
Суд, звертає увагу на те, що інформація про те, що вказана частина автодороги знаходиться в межах населеного пункту є загальнодоступною.
Виходячи із вказаних обставин, суд вважає, що інформацію, зафіксовану приладом вимірювання швидкості TruCam LT I 20/20 TC008357, необхідно визнати такою, що підтверджує порушення позивачем швидкісного режиму проїзду вищевказаної ділянки дороги, що знаходиться в межах населеного пункту.
Водночас, позивач стверджує, що прилади вимірювання швидкості мають бути закріплені статично, оскільки ручне розміщення засобів фото і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Це твердження відповідач заперечив, вказавши, що, згідно із статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію», поряд із приладами автоматичної фіксації правопорушень, поліцейський використовує і інші прилади та технічні засоби для фіксації правопорушень.
Оцінивши наведені доводи апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз.
У абзаці 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», зазначено, що технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Із наведених норм встановлено, що, крім приладів автоматичної фіксації правопорушень, поліцейський може використовувати інші технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. При цьому, такі він може закріплювати у спосіб визначений абзацом 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Отже, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень поліцейський може використовувати або у спосіб, визначений абзацом 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», або у інший, не заборонений законодавством України, спосіб.
Судом встановлено, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam» є засобом вимірювальної техніки і конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання швидкості транспортних засобів.
Разом з тим, можливість вимірювання швидкості автомобіля за допомогою технічного приладу для вимірювання швидкості, що знаходиться в руках поліцейського передбачена законодавством, в тому числі і статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Тому, суд вважає, що відповідач діяв правомірно здійснюючи вимірювання швидкості лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів «TruCam», тримаючи його в руках.
Що посилання позивача на те, що при розгляді справи йому не було забезпечено право на захист су зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивачу було роз`яснено його права та обов`язки, суть вчиненого ним порушення, оголошено та вручено примірник оспорюваної постанови.
В постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №487/2179/17 зроблений правовий висновок, відповідно до якого при застосуванні посадовою особою спрощеної процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо виключається. При цьому реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді.
Таким чином, враховуючи те, що винесення постанови відповідачем за частиною 4 статті 122 КУпАП було здійснене за наслідками скороченого провадження на місці вчинення правопорушення, не надання позивачу можливості скористатися правом на правову допомогу в даному випадку не може вважатися порушенням, що могло б потягнути за собою скасування оскаржуваної постанови.
Підсумовуючи, процедурних порушень, що мали б реальний вплив на вирішення даного спору, судом не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваними постановами, є законним.
Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищенаведене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, суд доходить до висновку, що під час розгляду судом цієї адміністративної справи відповідачем належними та допустимими доказами доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому постанову серії ЕНА № 6429667 від 29 грудня 2025 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700,00 гривень слід залишити без змін, а позов без задоволення.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати відшкодовуються стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, лише у разі задоволення її позову, таким чином такі витрати у разі відмови у задоволенні позову не відшкодовуються.
На підставі ст.ст. 7, 9, ч.2 ст. 122, 245, 251, 288, 289 КУпАП, та керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 20, 72-77, 242, 244-246, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6429667 від 29 грудня 2025 - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження: вул. Залізнична, 15, м. Луцьк, 43006, код ЄДРПОУ 40108646.

Повний текст рішення складено та підписано 19 лютого 2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Д.Г. Мазур