ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5589/23 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Златіна С.В.,
суддів: Осіпової О.О., Кравченка Є.Д.,
при секретарі Сосницькій В.П.,
за участі: позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Карапетяна А. С.,
представника відповідача - Рева В. А.,
представника відповідача - Золотоверхої І. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В : 

ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач; НКРЕКП), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 (далі - третя особа; ОСОБА_2 ), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг по прийняттю нормативно-правових актів та внесення змін до них з порушенням вимог діючих законів;
- визнати неправомірними та скасувати пункти 11.3.1., 11.3.5., 11.3.13., 11.3.23, 11.3.24 підпункти 2, 6, 12, 13 пункту 8 та абзац дев`ятий пункту 1.1.2. глави 1.1. першого розділу Змін, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1272 від 05.10.2022, до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312 (далі - Правила № 312);
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у місячний термін привести у відповідність всі свої Постанови, Кодекси систем обліку, розподілу постачання, Правила, Порядки та Накази до діючого Законодавства, а саме вимогам пункту 21 частини першої статті 1 та підпункту 12 пункту 1 статті 58 Закону України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII) та вимог Закону України «Про альтернативні джерела енергії»;
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у місячний термін видати наказ або нормативно-правовий акт, яким зобов`язати постачальників універсальних послуг провести перерахунки по купівлі/продажу електроенергії виходячи величини генерованої домогосподарствами електричної енергії за даними лічильників з дати вводу в дію постанови № 1272 від 05 жовтня 2022 року. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач при прийнятті оскаржуваних змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії порушив вимоги Закону України від 22 вересня 2016 року № 1540-VІІІ «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон № 1540-VІІІ), Закону України від 20 лютого 2003 року № 555-IV «Про альтернативні джерела енергії» (далі - Закон № 555-IV) та ринкові принципи товарно-грошових відносин, оскільки не забезпечив дотримання балансу інтересів споживачів послуг, суб`єктів господарювання - надавачів послуг та держави.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправними та скасовано пункти 1, 8 Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05 жовтня 2022 року № 1272 в частині внесених змін до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року, представник НКРЕКП подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог представник відповідача зазначив, що підпункти 2, 6, 12, 13 пункту 8 Постанови №1272, в частині внесення змін у пункти 11.3.1, 11.3.5, 11.3.13, 11.3.23, 11.3.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 жодним чином не порушують законні права та інтереси позивача. Апелянт відмітив, що підпункти 2, 6, 12, 13 пункту 8 Постанови №1272, в частині внесення змін у пункти 11.3.1, 11.3.5, 11.3.13, 11.3.23, 11.3.24 та абзац дев`ятий пункту 1.1.2 Глави 1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії прийняті у межах повноважень, визначених Законами України "Про ринок електричної енергії" та "Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", у спосіб, визначений законодавством України. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 320/5589/23 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Вказане судове рішення суду касаційної інстанції обґрунтоване тим, що зміни до абзацу дев`ятого пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І Правил № 312, які встановили порядок визначення величини встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в) та зміни до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил № 312, які містять обмеження щодо встановленої потужності генеруючих установок побутового споживача у межах сумарної потужності всіх таких установок сукупно, суперечать положенням пункту 21 частини першої статті 1, частини першої статті 58 Закону № 2019-VIII та статті 9-1 Закону № 555-IV. Судова колегія також відзначила, що суду апеляційної інстанції під час розгляду справи належало оцінити доводи позивача та третьої особи про те, що внесення в цій частині змін до Правил № 312 можуть погіршувати їх становище з огляду на наявні договори про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом приватним домогосподарством. Також цей суд мав проаналізувати і встановити, чи вплинули внесені оскарженою постановою відповідача зміни до Правил № 312 на права і обов`язки учасників справи. Верховний Суд звернув увагу, що без будь-якої оцінки залишено судом апеляційної інстанції доводи перед цим судом особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що при внесенні змін до пунктів 11.3.23 та 11.3.24 Правил № 312 було позбавлено права учасників справи на отримання плати за поставлену за «зеленим тарифом» електричну енергію у разі, коли Wспожит дорівнює нулю. Таке обмеження, на переконання позивача та третьої особи, не передбачене нормами чинного законодавства та становить втручання у їх право володіння майном - платою за поставлену за «зеленим тарифом» електроенергію. Колегія суддів касаційного суду відмітила, що ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог поза увагою суду апеляційної інстанції залишився обраний позивачем та застосований судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права - визнання протиправним та скасування нормативно-правового акта. Між тим, такий спосіб захисту прав позивача визначений пунктом 2 частини другої статті 5 КАС України при оскарженні індивідуальних актів чи їх положень. А пунктом 1 цієї частини та спеціальною нормою - частиною дев`ятою статті 264 КАС України способом захисту порушеного права під час оскарження нормативно-правового акта визначено визнання його протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині;
Матеріали справи 03 березня 2026 року надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2026 року справу прийнято до провадження та запропоновано позивачу та третій особі надати письмові пояснення стосовно того, яким чином зміни до Правил № 312, які внесені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2022 № 1272, можуть погіршувати становище позивача та третьої особи з огляду на наявні договори про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом приватним домогосподарством; запропонувати позивачу надати копію договору про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом приватним господарствам; чи вплинули внесені оскарженою постановою відповідача зміни до Правил № 312, які внесені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2022 № 1272, на права і обов`язки позивача та третьої особи; запропонувати позивачу надати письмові пояснення стосовно обраного у позовній заяві способу захисту порушених прав та інтересів; запропонувати сторонами надати суду пояснення з приводу втрати чинності зміни до Правил № 312, які внесені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2022 № 1272, станом на момент ухвалення судом першої інстанції рішення; запропонувати сторонами та третій особі надати суду письмові пояснення з урахуванням мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 18 лютого 2026 року. Цією ж ухвалою суду апеляційної інстанції призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні 01 квітня 2026 року о 11:00 год.
19 березня 2026 року третя особа - ОСОБА_2 , подала додаткові пояснення у справі, в яких просить змінити рішення суду першої інстанції, виклавши його в новій редакції, а саме: « 1) позов ОСОБА_1 задовольнити частково 2) визнати протиправними та нечинними, з моменту набрання рішенням суду законної сили, зміни до абзацу дев`ятого пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І Правил № 312, які встановили порядок визначення величини встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в) та зміни до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, які містять обмеження щодо встановленої потужності генеруючих установок побутового споживача у межах сумарної потужності всіх таких установок сукупно. 3) визнати протиправними та нечинним, з моменту набрання рішенням суду законної сили, зміни у пункт 11.3.23 глави 11.3 розділу XI Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 внесені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1272 від 05.10.2022 року, №3 від 10.01.2024 року та №1993 від 26.11.2024 року. 4) в іншій частині позовних вимоги відмовити. 5). Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (код ЄДРПОУ 39369133) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати у сумі 2940 (дві тисячі дев`ятсот сорок) грн. 60 коп.». Також третя особа зазначила, що оскаржувані зміни суттєво погіршують її становище, оскільки звужують право на мирне володіння майном.
23 березня 2026 року представник НКРЕКП - Карапетян Арман Суренович, подав додаткові пояснення у справі, в яких просив скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 320/5589/23 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені адміністративного позову в повному обсязі. 
27 березня 2026 року позивач - ОСОБА_1 , подав додаткові пояснення по справі, в яких просив апеляційний суд змінити рішення суду епршої інстанції, виклавши його в новій редакції:
- визнати протиправними дії, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, по прийняттю нормативно правових актів та внесенні змін до них з порушенням вимог діючих Законів; 
- визнати неправомірним та скасувати пункти 11.3.1, 11.3.5, 11.3.13, 11.3.,23, 11.3.24 у підпункти 2, 6, 12, 13, пункту 8, та абзац дев`ятий пункту 1.1.2 глави 1.1 першого розділу змін до «Правил роздрібного ринку електричної енергії», затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №1272 від 05.10.2022 року, що до внесення змін у «Правил роздрібного ринку електричної енергії» затверджених постановою НКРЕКП, від 14 березня 2018 року № 312; 
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у місячний термін, всі свої Постанови, Кодекси систем обліку, розподілу постачання, Правила, Порядки та Накази, привести у відповідність із діючим Законодавством, а саме з вимогами пункту 21 частини першої статті 1, та підпункту 12, пункту 1, Статті 58, Закону «Про ринок електричної енергії» та вимог Закону «Про альтернативні джерела енергії»;
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у місячний термін видати наказ або НПА яким зобов`язати постачальників універсальних послуг провести перерахунки по купівлі/продажу ектроенергії виходячи величини сгенерованої домогосподарствами електричної енергії за даними лічильників з дати вводу в дію Постанови №1272 від 05.10.2022 року;
- стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, підтверджені документально, витрати пов`язані із розглядом цього позову у суді (орієнтовна сума 5500 грн); 
- визнати протиправними та не чинним, з моменту їх прийняття, зміни у пунктах 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та Комунальних послуг від 14.03.2018 №312 внесені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1272 від 05.10.2022 року, №3 від 10.01.2024 року, №1993 від 26.11.2024 року та № 891 від 18,06,25 року. Також позивач зазначив, що оскаржувані зміни суттєво погіршують його становище, оскільки звужують право на розпорядження майном.
Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги, заявлені у додаткових поясненнях по справі від 27 березня 2026 року.
Представники відповідача - Карапетян А.С., Рева В.А., Золотоверха І.В., у судовому засіданні підтримав вимоги, заявлені у додаткових поясненнях по справі від 23 березня 2026 року.
Третя особа - ОСОБА_2 , 26 березня 2026 року подала клопотання, в якому просила проводити апеляційний перегляд справи без її участі. У вказаному клопотанні також зазначила, що її позиція стосовно предмета спору викладена у поясненнях від 19 березня 2026 року та залишається незмінною. Крім того, просила суд задовольнити позовні вимоги, викладені у поясненнях від 19 березня 2026 року.
Згідно частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідача, заслухавши пояснення сторін, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.
Між позивачем та ТОВ «Черкасиенергозбут» 05.01.2023 року укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом приватним господарствам № 71190025330/23.
Відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії за січень 2023 року за договором про купівлю-продаж № 71190025330/23 від 05 січня 2023 року постачальник ТОВ «Черкасиенергозбут» передав позивачу як споживачу електричну енергію, а він прийняв та використав електричну енергію в таких обсягах: 116 кВт*год та 126 кВт*год, відповідно, ніч та день. Натомість позивач, як споживач передав вироблену електричну енергію генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник ТОВ «Черкасиенергозбут» прийняв та використав електричну енергію в таких обсягах: 19 кВт*год. Обсяг та вартість електричної енергії виробленої генеруючими установками приватного домогосподарства, що перевищує його місячне споживання електричної енергії та підлягає оплаті за «зеленим» тарифом складає: 0 кВт*год. Відповідно розрахунок розміру плати за придбану електричну енергію у побутового споживача за січень 2023 року, вироблену генеруючою установкою приватного домогосподарства, згідно з пунктами 11.3.23-11.3.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії становить 0 грн.
Відповідно до звіту про обсяги та напрями перетоків прийнятої-переданої електричної енергії за лютий 2024 року позивач спожив 143 кВт*год, згенерував 77 кВт*год. Відповідно, розміру плати за придбану електричну енергію у побутового споживача за лютий 2024 року становить 0 грн.
Відповідно до Законів України "Про ринок електричної енергії" та «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» НКРЕКП прийняла постанову від 05 жовтня 2022 року № 1272 «Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії», якою затверджені Зміни до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 312, зокрема:
1. У розділі I: 1) у пункті 1.1.2 глави 1.1 Правил абзац дев`ятий викладено в такій редакції:
«генеруюча установка приватного домогосподарства (далі - генеруюча установка) - комплекс взаємопов`язаних споруд і устаткування, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру, які розташовані в межах приватного домогосподарства. Величина встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в) визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не може перевищувати, встановлену потужність для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом»;
8. У главі 11.3 розділу XI:
2) пункт 11.3.1 викладений в такій редакції:
« 11.3.1. Індивідуальний побутовий споживач, що встановив у межах свого приватного(-их) домогосподарства(-в) генеруючу(-і) установку(-ки), призначену(-і) для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру з можливістю відпуску електричної енергії в мережу оператора системи або інших власників мережі, має право у межах сумарної встановленої потужності генеруючих установок (яка визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не має перевищувати рівень встановленої потужності для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом), здійснювати продаж виробленої електричної енергії, в обсязі, що перевищує місячне споживання приватного(-их) домогосподарства(-в) відповідно до цих Правил, та на підставі договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, що є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, до умов якого побутовий споживач приєднався відповідно до цих Правил.
12) пункт 11.3.23 Правил викладений в такій редакції:
« 11.3.23. Розмір плати за придбану у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючою установкою приватного домогосподарства, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, P плати, визначається за формулою: P плати = (W виробл - W спожит) х T, грн, де W виробл - обсяг виробленої електричної енергії відповідною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами) приватного домогосподарства; W спожит - обсяг місячного споживання електроенергії таким приватним домогосподарством; T - встановлений зелений тариф для приватного домогосподарства, яке виробляє електричну енергію відповідною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами), сумарна величина встановленої потужності якої(-их) не перевищує потужність, встановлену відповідно до закону, дозволену до споживання та зазначену в договорі (договорах) зі споживачем. Якщо W спожит дорівнює нулю, плата за вироблену електричну енергію не нараховується.";
13) пункт 11.3.24 Правил викладено в такій редакції:
« 11.3.24. Розмір плати, P плати, за куповану у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватного(-их) домогосподарства(-в), сумарна потужність яких не перевищує величини встановленої потужності генеруючої(-их) установки(-ок) приватного(-их) домогосподарства(-в), до яких застосовується «зелений» тариф та мають застосовуватися різні коефіцієнти «зеленого» тарифу, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, визначається за формулою: P плати = (ZiWi - W спожит) х Тср.зв. грн.,
де W i - обсяг електричної енергії, виробленої кожною 1-ю генеруючою установкою приватного домогосподарства, до яких застосовуються різні коефіцієнти «зеленого» тарифу;
W спожит - обсяг загального місячного споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством;
T ср. зв. - середньозважений «зелений» тариф на певний розрахунковий період для приватного домогосподарства, яке виробляє електричну енергію генеруючими установками, до яких застосовуються різні коефіцієнти «зеленого» тарифу та сумарна величина встановленої потужності яких не перевищує встановлену потужність, відповідної категорії генеруючих установок приватних домогосподарств, для яких застосовується «зелений» тариф, відповідно до закону, дозволену до споживання та зазначену в договорі (договорах) зі споживачем, що визначається за формулою:
Тср.зв. = ZiWi х Ті , грн.,
ZiWi
де W i - обсяг електричної енергії, виробленої протягом розрахункового періоду 1-ю генеруючою установкою приватного домогосподарства;
T i - встановлений зелений тариф для i-ї генеруючої установки приватного домогосподарства.
Якщо W спожит дорівнює нулю, плата за вироблену електричну енергію не нараховується».
Згідно з пунктом 1.1.1. глави 1.1. розділу І Правил № 312 вони регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.
Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.
Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.
Відтак колегія суддів констатує, що Правила № 312 є підзаконним нормативно-правовим актом, виданим на виконання законів України № 2019-VIII та "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".
Щодо позовних вимог позивача у цій справі, то вони фактично стосуються оскарження пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І та пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил № 312 в редакції, викладеній з урахуванням змін, які внесені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2022 № 1272.
Колегія суддів виходить з того, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.
За пунктом 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Статтею 264 КАС України визначено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів. Зокрема відповідно до частини третьої цієї статті нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності. Частиною ж другою статті 265 цього Кодексу визначено, що нормативно-правовий акт чи окремі його частини втрачають чинність з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Виходячи з аналізу норм статей 5, 18, 264 та 265 КАС України обов`язковою ознакою нормативно-правового акта суб`єкта владних повноважень для цілей його застосування та оскарження є створення ним юридичних (негативних) наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Відтак до суду може бути оскаржений нормативно-правовий акт суб`єкта владних повноважень, який набрав чинності, є чинним та створює юридичні наслідки для особи, яка його оскаржує.
Колегія суддів звертає також увагу на висновки Конституційного Суду України, які викладені у рішенні N 1-рп/99 від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), де зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Колегія суддів зазначає, що станом на дату прийняття рішення суду першої інстанції норми Правил № 312, які оскаржуються, вже були не чинними, оскільки до них були внесені зміни і вони були викладені у новій редакції.
Зокрема, Постановою НКРЕКП від 10.01.2024 № 3 «Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії», яка набрала чинності 12.01.2024:
пункт 11.3.23 викладено у такій редакції:
« 11.3.23. Плата за придбану у побутового споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, вироблену генеруючою установкою приватного домогосподарства, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством нараховується за умови наявності у межах приватного домогосподарства споживання електричної енергії приватним домогосподарством.
Розмір плати за придбану електричну енергію за «зеленим» тарифом, Pплати, визначається за формулою
Pплати = (Wвиробл - Wспожит) Ч T, грн, де
Wвиробл - обсяг виробленої електричної енергії відповідною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами) приватного домогосподарства, але не більше ніж обсяг виробленої у кожній годині електрогенеруючою установкою споживача на рівні встановленої потужності відповідно до договору;
Wспожит - обсяг місячного споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством;
T - встановлений «зелений» тариф для приватного домогосподарства, яке виробляє електричну енергію відповідною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами), сумарна величина встановленої потужності якої(-их) не перевищує потужність, встановлену відповідно до закону, дозволену до споживання та зазначену в договорі (договорах) зі споживачем.
У разі відсутності у звітному місяці споживання електричної енергії приватним домогосподарством постачальник універсальних послуг купує електричну енергію, вироблену генеруючою установкою такого приватного домогосподарства за ціною, що склалась на ринку «на добу наперед», але не вище ціни, за якою постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії побутовим споживачам.
Придбавання обсягу відпущеної електричної енергії, що перевищує у кожній годині обсяг Wвиробл, здійснюється постачальником універсальних послуг за погодинними цінами ринку «на добу наперед», але не вище ціни, за якою постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії такому споживачу.
Розрахунок за придбану у приватного домогосподарства електричну енергію постачальник універсальних послуг має здійснювати не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.»;
у пункті 11.3.24 слова та знаки «Якщо Wспожит дорівнює нулю, плата за вироблену електричну енергію не нараховується.» виключені.
Постановою НКРЕКП від 26.11.2024 № 1993 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП», яка набрала чинності 28.11.2024:
абзац тринадцятий викладено в такій редакції:
«генеруюча установка приватного домогосподарства - комплекс взаємопов`язаних споруд і устаткування, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру, які розташовані в межах приватного домогосподарства;»;
пункт 11.3.1 доповнено новим реченням такого змісту:
«Величина встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в), призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру та її продажу за «зеленим» тарифом, визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не може перевищувати встановлену потужність для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом.»;
в абзаці сьомому пункту 11.3.23 слово «купує» замінено словом «викуповує», а слова та знак «ціною, що склалася» замінено словами та знаком «погодинними цінами, що склались».
За наведених обставин правове регулювання спірних правовідносин на час ухвалення Київським окружним адміністративним судом рішення від 17.12.2024 року по суті спору змінилося, а нормативно-правовий акт у редакції, яка оскаржувалась, був не чинним. 
Водночас, колегією суддів встановлено, що постанови НКРЕКП від 10.01.2024 № 3 та від 26.11.2024 № 1993 позивачем не оскаржувалися, заява про зміну позовних вимог під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем не подавалась.
Колегією суддів встановлено, що у справах про оскарження нормативно-правових актів або їх окремих положень під час вирішення питання щодо здійснення судом правової оцінки нормативно-правовому акту, який на час судового розгляду втратив чинність, існують наступні підходи Верховного Суду.
Зокрема, Верховним Судом у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 14.11.2018 у справі з подібними правовідносинами № 826/24498/15, де предметом оскарження був нормативно-правовий акт, який зазнав змін і на час розгляду справи втратив чинність, зроблено такий висновок:
« 32. Поняття «юридичного спору» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
33. Конституційний Суд України в пп.3.6 п.3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.
34. У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
35. Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.
36. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.».
У справі №640/10978/19, розглянутій колегією суддів цієї ж судової палати, у постанові від 09.11.2022 було зазначено, «що зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що вирішуючи цей спір, суди встановили, що оскаржувані положення Кабінету Міністрів України були чинними на момент звернення позивача до суду, тому у судів попередніх інстанцій були правові підстави для визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з тим, що оскаржуваний нормативно-правовий акт на момент звернення позивача з цим позовом не втратив чинність. Водночас, судами попередніх інстанцій не взято до уваги положення частини третьої статті 264 КАС України, якими встановлено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності. Суд зауважив, що станом на дату прийняття рішення суду першої інстанції у цій справі, акт, що оскаржується був не чинним. З наведеного можна зробити висновок, що оскаржуваний акт, який на момент, прийняття судового рішення у судовій справі, вже був не чинним, не підлягає повторно визнанню нечинним, в порядку статті 264 КАС України, враховуючи приписи частини третьої цієї статті, оскільки нормативний акт, що є не чиним не може бути оскаржений, а отже і скасованим в судовому порядку. Отже, з урахуванням того, що оскаржувані положення спірної постанови втратили чинність шляхом їх виключення постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2020 № 1188, то на момент прийняття рішення Окружним адміністративним судом міста Києва 22.10.2021 та постанови Шостим апеляційним адміністративним судом 29.06.2022, предмет спору у межах спірних правовідносин був відсутній, що виключає можливість задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Міжнародні авіалінії України»». З урахуванням зазначеного, судом касаційної інстанції не перевірялись обставини щодо відповідності оскаржуваного акту вимогам чинного законодавства.
Така правова позиція була підтримана Верховним Судом у подальшому, зокрема колегією суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму а також захисту політичних прав громадян у постанові від 23.03.2023 у справі № 640/6699/20, колегіями суддів судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних праву постановах від 27.04.2023 у справі № 161/16515/16-а, від 10.09.2024 у справі № 160/7809/19, від 08.11.2023 у справі № 640/2305/19, від 06.08.2021 у справі № 640/12090/19.
Згідно п.18 ч.1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
Виходячи з аналізу норм статей 5, 18 КАС України обов`язковою ознакою нормативно-правового акта суб`єкта владних повноважень для цілей його застосування та оскарження є створення ним юридичних (негативних) наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Відтак до суду може бути оскаржений нормативно-правовий акт суб`єкта владних повноважень, який набрав чинності, є чинним та створює юридичні наслідки для особи, яка його оскаржує.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99 дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності.
Нормативно-правовий акт, який на момент прийняття судового рішення у судовій справі вже був не чинним, не підлягає повторно визнанню нечинним в порядку статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи приписи частини третьої цієї статті, оскільки нормативний акт, що є не чиним, не може бути оскаржений, а отже, і скасованим в судовому порядку.
З наведеного колегія суддів робить висновок, що оскаржуваний акт, який на момент прийняття судового рішення у судовій справі вже був не чинним, не підлягає повторно визнанню нечинним в порядку статті 264 КАС України, враховуючи приписи частини третьої цієї статті, оскільки нормативний акт, що є не чиним, не може бути оскаржений, а отже, і скасованим в судовому порядку.
З урахуванням зазначеного, судом апеляційної інстанції не перевірялись обставини щодо відповідності оскаржуваного акту вимогам чинного законодавства.
Окрім того, згідно частини дев`ятої статті 264 КАС України способом захисту порушеного права під час оскарження нормативно-правового акта визначено визнання його протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.
За вказаних обставин, колегією суддів встановлено, що позивачем у позовній заяві обрано неналежний спосіб захисту під час оскарження нормативно-правового акта.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року в частині задоволених позовних вимог - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року - залишити без змін.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя С.В. Златін

Суддя О.О. Осіпова

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст судового рішення виготовлено 01 квітня 2026 року.