ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
06.03.2026	Справа № 910/15194/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи 

За позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОДОПРОСТІР», Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації
про припинення трудових відносин та зобов`язання вчинити дії,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОДОПРОСТІР», Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про припинення трудових відносин та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, будучи мобілізованою до лав Збройних Сил України та перебуваючи в зоні бойових дій, позбавлена можливості виконувати обов`язки генерального директора, проте не може реалізувати своє право на звільнення за власним бажанням через неможливість скликання правомочних загальних зборів учасників (відсутність кворуму) для прийняття відповідного рішення. Позивач наголошує, що вона вжила всіх передбачених Статутом та законом заходів для припинення повноважень, а триваюча бездіяльність учасників товариства порушує її конституційне право на працю та свободу від примусової праці, що, згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, є підставою для захисту прав керівника в судовому порядку шляхом визнання трудових відносин припиненими.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвал, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. Визначено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.
З метою повідомлення відповідачів про розгляд справи судом та про їх право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 10.12.2025 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідачів, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Проте поштові конверти із копією зазначеної ухвали було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення відповідачам, у зв`язку із закінченням строку зберігання.
Відповідачі в установлений строк відзиву на позов не подавали, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляли.
Таким чином, суд вказує на те, що відповідачі не були обмежені у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористались наданими ним процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачами відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1.7. Статуту Товариство має право найму робочої сили, його трудова діяльність здійснюється на основі укладання трудових договорів (контрактів), а також за угодами цивільно -правового характеру.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є генеральним директором ТОВ «ДОДОПРОСТІР», що підтверджується витягом з ЄДР №46912947907 та протоколом №4 загальних зборів від 24.03.2023. Позивач виконувала повноваження на підставі Статуту як член колегіального органу, трудовий договір (контракт) з нею не укладався.
Згідно пункту 8.1. Статуту передбачено, що управління Товариства здійснюється на основі права Учасників на господарське використання свого майна.
Органами управління Товариства є: 1) Загальні збори Учасників; 2) Дирекція.
У червні 2024 року Позивач була мобілізована до лав Збройних Сил України, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 , виданим 01 липня 2024 року.
Позивачем було зазначено, що можливості виконання повноважень були ускладнені, а наразі вона не можу їх виконувати взагалі, оскільки більшу частину часу перебуває в зоні ведення активних бойових дій.
Пунктом 4.2 Статуту вказано, що учасники Товариства мають такі права: брати участь в управлінні Товариством безпосередньо (шляхом виконання управлінських функцій) або через уповноваженні ним органами відповідно до статуту порядку, передбаченому чином законодавством та Статутом Товариства; отримати інформацію про господарську діяльність Товариства; брати участь у розподілі прибутку Товариства; вийти у встановленому порядку з Товариства; отримати у разі ліквідації Товариства частину майна, що залишався після розрахунків з кредиторами, або його вартість; вносити додаткові внески до Статуту капіталу в порядку, передбаченому рішенням Загальних зборів Учасників; одержувати інформацію про діяльність Товариства; знайомитись з даними бухгалтерського обліку , звітності та іншої документації.
Учасники Товариства можуть мати інші права, передбаченому чинним законодавством та Статутом Товариства.
Пунктом 5.23 Статуту передбачено, що учасник Товариства має право вийти з Товариства, повідомивши Товариство по свій вихід не пізніше ніж за тридцять днів до виходу. Учасник Товариства , частка якого у Статутному капіталі Товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з Товариства у будь-який час без згоди інших учасників. Учасник Товариства, частка якого у Статутному капіталі Товариства становить 50 або більше відсотків, може вийти з Товариства за згодою інших Учасників. Рішення щодо надання згоди Учасника з Товариства може бути прийнято протягом трьох днів з дня подання Учасникам заяви. Якщо для виходу Учасника необхідна згода інших Учасників Товариства , він може вийти з Товариства протягом одного місяця з дня надання такої згоди останнім Учасником, якщо менший строк не визначений такою згодою. Учасник вважається таким, що вийшов з Товариства, з дні державної реєстрації його виходу. Вихід Учасника з Товариства, внаслідок якого у Товаристві не залишиться жодного учасника , забороняється.
Згідно зі ст.140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки. Особливості діяльності товариств з обмеженою відповідальністю встановлюються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
Згідно з частиною першою статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 КЗпП України).
Частиною першою статті 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» загальні збори учасників є вищим органом товариства.
Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства (частина перша статті 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 98 Цивільного Кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.
Відповідно до частин першої - третьої статті 99 Цивільного Кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Отже, відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18).
З огляду на викладене, позивач як директор Товариства не має самостійних повноважень щодо вирішення питання про своє звільнення з посади директора.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.
У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими.
Судом встановлено, що позивачем 27.10.2025 було надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю «ДОДОПРОСТІР» заяву від 25.10.2025 про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України, а також повідомлення про скликання позачергових Загальних зборів учасників Товариства 27.11.2025 на 10:30 год. із переліком питань включених до порядку денного, зокрема, щодо розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 . з посади директора ТОВ «ДОДОПРОСТІР».
Порядок повідомлення учасників про скликання зборів регламентований п. 8.6.2 Статуту, згідно з яким відповідні повідомлення мають надсилатися з офіційної електронної адреси Товариства на офіційні електронні адреси учасників, завірені електронним цифровим підписом. При цьому, відповідно до п. 4.3 Статуту, на учасників покладено обов`язок повідомити Товариство про свої актуальні офіційні електронні адреси.
Частина учасників Товариства не виконали свого обов`язку відповідно до положень Статут та не повідомили Товариство про свою офіційну електронну пошту, а саме: ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ; ОСОБА_13 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_15 ; ОСОБА_16 . 
З огляду на неможливість електронного повідомлення, що підтверджується довідкою від 27.10.2025 року, Позивач вжила належних заходів щодо інформування вказаних осіб шляхом направлення повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується квитанціями АТ «Укрпошта» від 27.10.2025. 
Суд зазначає, що Позивачем не здійснювалося направлення повідомлень лише тим учасникам, які не надали електронних адрес та чиї відомі поштові адреси знаходяться на непідконтрольних Україні територіях, що об`єктивно унеможливило доставку кореспонденції».
Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2025 Генеральним директором ТОВ «ДОДОПРОСТІР» ОСОБА_1 було оформлено реєстраційний лист учасників, присутніх на позачергових Загальних зборах. Згідно з даним документом, для участі у зборах з`явилися лише двоє учасників: ОСОБА_1 та ОСОБА_15 .
Решта учасників Товариства на збори не з`явилися, попри те, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення зборів у встановленому Статутом порядку. Будь-яких пропозицій чи повідомлень щодо зміни порядку денного на адресу Товариства не надходило.
З огляду на неявку більшості учасників та неможливість формування правомочного складу зборів, призначені на 27.11.2025 Загальні збори ТОВ «ДОДОПРОСТІР» визнані судом такими, що не відбулися. Це підтверджує факт вичерпання Позивачем позасудового порядку звільнення та свідчить про наявність перешкод у реалізації її права на припинення трудових відносин
Так, судом встановлено, що для реалізації свого права, передбаченого статтею 38 КЗпП України позивачем було вчинено усі необхідні для цього дії.
Відтак, обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права як припинення трудових відносин з відповідачем 1 є правомірним.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОДОПРОСТІР» припиненими на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про виключення відомостей про ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) як Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОДОПРОСТІР» (02232, місто Київ, вулиця Миколи Закревського, будинок 101, квартира 9, ідентифікаційний код: 43578006), суд зазначає наступне.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про органи управління юридичної особи; відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.
Положеннями ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі, зокрема, судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо, зокрема, зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі.
У разі подання судового рішення, що набрало законної сили та має наслідком зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або про заборону вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі заявником є позивач або уповноважена ним особа (п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).
Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, на підставі документів, поданих у паперовій формі, проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням юридичної особи чи громадського формування, що не має статусу юридичної особи, чи відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави.
За наказом Міністерства юстиції України державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, на підставі документів, поданих у паперовій формі, у визначених випадках може проводитися в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць, визначених абзацом першим цієї частини, або незалежно від місцезнаходження юридичної особи чи громадського формування, що не має статусу юридичної особи, в межах України (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).
Абзацом 6 підпункту 1 пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 09.06.2023 №2179/5 «Про проведення державної реєстрації в межах декількох адміністративно-територіальних одиниць» установлено, що незалежно від місцезнаходження юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості проводяться реєстраційні дії на підставі судових рішень;
Рішення суду про припинення трудових правовідносин є підставою для проведення відповідної державної реєстрації зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі про юридичну особу будь-яким державним реєстратором в межах України в силу повноважень, визначених законодавством.
Суд зазначає, що позивачем не доведено наявності правових підстав для звернення з позовними вимогами про зобов`язання внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб саме до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, доказів порушення прав та інтересів позивача з боку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації матеріали справи не містять, а отже у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача 2 внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб.
В той же час, з огляду на прийняття судом рішення про припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОДОПРОСТІР» та з метою забезпечення ефективності наданого судового захисту і унеможливлення необхідності вчинення будь-яких інших заходів задля захисту визначеного інтересу позивача, суд дійшов висновку про необхідність виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про ОСОБА_1 , як керівника та особи, яка може вчиняти дії від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОДОПРОСТІР», а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають часткового задоволенню.
Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача 1 у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Припинити трудові відносини між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОДОПРОСТІР» (02232, м. Київ, вул. Миколи Закревського, буд. 101, кв. 9, ідентифікаційний код: 43578006) на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України.
Виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) як керівника та особи, яка може вчиняти дії від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОДОПРОСТІР» (02232, м. Київ, вул. Миколи Закревського, буд. 101, кв. 9, ідентифікаційний код: 43578006).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОДОПРОСТІР» (02232, м. Київ, вул. Миколи Закревського, буд. 101, кв. 9, ідентифікаційний код: 43578006) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп.
У задоволенні позовних вимог до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено: 06.03.2026

Суддя Я.В. Маринченко