Єдиний унікальний № 946/501/26 
Провадження № 3/946/316/26 

ПОСТАНОВА
Іменем України

22 квітня 2026 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Бурнусус О.О., ознайомившись з адміністративними матеріалами, що надійшли з відділу організації несення служби в місті Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,–

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 576054 від 26.01.2026 року, складений відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначається, що 25.01.2026 року об 11 годині 00 хвилин в м. Ізмаїлі, пр. Незалежності, 168, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами згідно постанови Ізмаїльського ДВС від 03.02.2021 року ВП №54453870, чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух».
Внаслідок чого, відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП – керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти протоколу, зазначаючи, що про наявність заборони на право керування транспортними засобами йому відомо не було до моменту складання даного протоколу, постанову державного виконавця не отримував, у зв`язку з чим просив провадження по справі закрити.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши ОСОБА_1 , суддя приходить такого висновку. 
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При цьому, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків тощо (ст. 251 КУпАП).
Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, у тому числі, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Згідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
У судовому засіданні встановлено, що постановою старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 03.02.2021 року у виконавчому провадженні № 54453870, встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно з виконавчим листом № 500/1271/21 від 24.07.2017 року.
На запит суду щодо надання інформації на підтвердження вручення вищезазначеної постанови ОСОБА_1 , Ізмаїльським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом за № 26425 від 23.03.2026 року підтверджено винесення постанови про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві керування транспортними засобами. Також повідомлено, що ВП № 54453870 було завершено 18.02.2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», заборгованість по сплаті аліментів сплачена не була. ВП № 54453870 після закінчення строку зберігання було знищено відповідно до інструкції з організації примусового виконання рішень, тому наявна тільки інформація, що міститься у електронному вигляді у АСВП, з якою можна ознайомитися за адресою в мережі Інтернет (ідентифікатор доступу 42Е66000598В).
Так, суд ознайомившись з матеріалами ВП № 54453870 у електронному вигляді у АСВП в мережі Інтернет за ідентифікатором доступу 42Е66000598В встановлено, що матеріали ВП № 54453870 у електронному вигляді містять супровідний лист Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.02.2021 року, про направлення ОСОБА_1 постанови старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 03.02.2021 року у виконавчому провадженні № 54453870, якою відносно нього встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Натомість, матеріали ВП № 54453870 у електронному вигляді не містять доказів отримання ОСОБА_1 цієї постанови.
Таким чином, суду не надано доказів тому, що ОСОБА_1 отримав копію та станом на 26.01.2026 року (дата складання протоколу) був обізнаний про наявність постанови старшого державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.02.2021 року у виконавчому провадженні № 54453870, якою відносно нього встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Отже, не надання суду доказів на підтвердження вручення ОСОБА_1 постанови від 03.02.2021 року, свідчить про необізнаність ОСОБА_1 станом на 26.01.2026 року (дата складання протоколу) про існування вказаної постанови та відповідно встановленого відносно нього обмеження у праві керування транспортними засобами.
За таких підстав, суддею встановлено, що пояснення притягуваного повністю узгоджуються з матеріалами справи, а вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не доведена належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні ст. 251 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції («Адольф проти Австрії» (Adolf v. Austria), пункт 30).
Першочергова оцінка ЄСПЛ застосовності кримінального аспекту ст.6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82-83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.
При цьому, в практиці ЄСПЛ перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Другий та третій критерії являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст.6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належало в цілому до «кримінальної» сфери («Озтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), пункт 54; «Лутц проти Німеччини» (Lutz v. Germany), пункт 55).
Аналізуючи вказані вище джерела права, враховуючи вид та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, вважаю, що вказане адміністративне правопорушення з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст.62 Конституції України, відповідно до ч.3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суддя приходить до висновку про недоведеність допустимими і належними доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП. Всі сумніви в даному випадку суддя у відповідності до ст.62 Конституції України трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, оскільки суду не надано доказів щодо вручення вищезазначеної постанови ОСОБА_1 .
За вказаних обставин, суддя дійшов висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.126 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Керуючись ст.ст.1, 7, 126, 245, 247, 252, 256, 280, 284 КпАП України, суддя –

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя         О.О.Бурнусус