Справа № 345/5840/25 
Провадження № 22-ц/4808/509/26
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Баркова В. М.,
суддів:  Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Майорова Василя Олександровича на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2026 року у складі судді Гапоненка Р. В., ухвалене у м. Калуші Івано-Франківської області, у справі за позовом ТОВ «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року позивач ТОВ «Новий Колектор» звернулося до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 жовтня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0829-1712 у формі електронного документа шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором «А443», за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 14 500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,20% від початкової суми кредиту за кожен день його користування строком на 70 календарних днів та кінцевим терміном погашення до 07 січня 2022 року.
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачки ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка станом на 14 жовтня 2025 року складає 26 680 грн. з яких: 14 500 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 12 180 грн. – заборгованість за відсотками.
26 грудня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги щодо заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідачка ОСОБА_1 кредитну заборгованість не сплачує, позивач просив стягнути з неї на свою користь заборгованість за кредитним договором №0829-1712 від 30 жовтня 2021 року у розмірі 26 680 грн., а також судові витрати.
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2026 року позов ТОВ «Новий Колектор» задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий Колектор» заборгованість за кредитним договором № 0829-1712 від 30 жовтня 2021 року в розмірі 26 680 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Майоров В. О., посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Посилається на те, що позивач без законних підстав нараховував проценти за користування кредитом після закінчення визначеного договором строку кредитування, що суперечить правовій позиції, встановленій Великою Палатою Верховного Суду України в ухвалі від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Представник скаржниці звертає увагу суду й на те, що строк дії кредитного договору сплив 09 грудня 2021 року, а позивач звернувся до суду значно пізніше закінчення строку договору, а тому право Позивача на нарахування будь-яких процентів за користування кредитом припинилось з моменту закінчення визначеного договором строку. Будь-які проценти, нараховані після цього моменту, не мають юридичної сили і не можуть бути стягнені з відповідачки ОСОБА_1 .
Також представник відповідачки адвокат Майоров В. О. вважає, що суд першої інстанції повинен був задовольняти лише вимогу про стягнення основної суми кредиту 14 500 грн. та встановлені договором проценти тільки за період дійсного користування кредитом, а саме протягом 70 днів від дати видачі кредитних коштів.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Новий Колектор» доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Майорова В. О. заперечує, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити. Додатково вказує, що нарахування відповідачці процентів здійснювалось протягом 70 днів строку дії Кредитного договору з 30 жовтня 2021 року по 07 січня 2022 року включно за ставкою 1,2%. Розмір нарахованих процентів станом на 07 січня 2022 року складав 12 180 грн., що дорівнює сумі заявлених у цій частині позовних вимог. Платежі у рахунок погашення боргу від відповідачки не надходили, що нею не заперечується. А тому розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру відсотків, визначених в кредитному договорі.
Також представник позивача зауважує, що матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості, долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 липня 2018 року у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Майорова В. О. необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Новий Колектор», суд першої інстанції прийшов до висновків, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою ОСОБА_1 умов кредитного договору № 0829-1712 від 30 жовтня 2021 року щодо повернення кредитних коштів, право набуття вимоги за яким правомірно набув позивач, у неї виникла заборгованість в розмірі 26 680 грн., з яких: 14 500 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 12 180 грн. – заборгованість за відсотками, яка підлягає стягненню на користь позивача ТОВ «Новий Колектор».
З цим висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено і жодною із сторін спору не заперечується, що 30 жовтня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0829-1712 у формі електронного документа, шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором «А443» (а.с.81-93).
За умовами вказаного договору відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 14 500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,20% від початкової суми кредиту за кожен день його користування, на строк 70 календарних днів та кінцевим терміном погашення до 07 січня 2022 року.
Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 14 500 грн. відповідачці підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту № 0829-1712 від 30 жовтня 2021 року. Видача коштів здійснювалася за допомогою системи EasyPaу_API на платіжну карту НОМЕР_1 (а.с. 79). Належність вказаної платіжної картки відповідачці підтверджується інформацією АТ «Універсал Банк», витребуваною ухвалою суду першої інстанції від 17 жовтня 2025 року (а.с. 20).
Факт перерахування вказаних коштів 30 жовтня 2021 року на платіжну картку відповідачки підтверджується також інформацією про рух коштів наданою АТ «Універсал Банк» (а.с. 22).
Доказів того, що на картку НОМЕР_1 кредитні кошти у розмірі 14 500 грн. не надходили, відповідачкою не надано.
Згідно із розрахунком заборгованості ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за вказаним кредитним договором у ОСОБА_1 станом на 26 грудня 2024 року наявна заборгованість в розмірі 26 680 грн., з яких: 14 500 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 12 180 грн. – заборгованість за відсотками (а.с. 130-156).
Згідно договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26 грудня 2024 року та додатків до нього, Реєстру боржників №1 до договору факторингу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №0829-1712 на суму 26 680 грн. первісний кредитор ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відступило позивачу ТОВ «Новий Колектор» (а.с. 126-129,157-166).
Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
З врахуванням положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з частиною другою статті 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
З огляду на вищенаведені норми права та надані позивачем докази, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено факт укладення 30 жовтня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 кредитного договору № 0829-1712. Також вірним є висновок суду першої інстанції, що позивачем правомірно набуто право грошової вимоги за спірним кредитним договором.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
Правильним також є висновок суду першої інстанції щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , оскільки її розмір відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).
Із змісту укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема з п.1.4 вбачається, що строк, на який відповідачці було надано кредит становить 70 днів. Кінцевою датою погашення кредиту є 07 січня 2022 року.
Згідно розрахунку заборгованості нарахування відсотків за користування кредитними коштами первісним кредитором здійснено з 30 жовтня 2021 року по 07 січня 2022 року, тобто в межах строку кредитування.
Розмір нарахованих процентів станом на 07 січня 2022 року складав 12 180 грн. (14 500 грн. х 1,2% х 70 днів), що дорівнює сумі заявлених позовних вимог у цій частині.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів відхиляє доводи представника скаржниці про те, що строк дії кредитного договору сплив 09 грудня 2021 року, а тому право Позивача на нарахування будь-яких процентів за користування кредитом припинилось з моменту закінчення визначеного договором строку.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, тому оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Майорова Василя Олександровича – залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 квітня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта