ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
19.03.2026	Справа № 910/15741/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу
за позовом Фізичної особи-підприємця Квасюк Юлії Олександрівни, 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Жил Сіті Буд",
про стягнення 140 238,19 грн, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Квасюк Юлія Олександрівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жил Сіті Буд" про стягнення основного боргу в сумі 137 000 грн, інфляційних втрат в розмірі 1912,64 грн та 3% річних в сумі 1325,55 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договорами №02/08 від 02.08.2024 та №01/25 від 03.01.2025 в часині своєчасної та повної оплати наданих послуг. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визнано справу малозначною; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.
Відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляд справи був повідомлений належним чином з урахуванням наступного.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. 
Як встановлено судом станом відповідачем здійснено реєстрацію електронного кабінету в підсистемі електронний суд. Ухвала про відкриття провадження була доставлена в електронний кабінет відповідача 22.12.2025 о 18:57 год, а вважається врученою 23.12.2025 з урахуванням пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України.
За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.
Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

02.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Жил Сіті Буд», як замовником, та фізичною особою-підприємцем Квасюк Юлією Олександрівною, як виконавцем, був укладений договір про надання послуг з виготовлення кошторисної документації № 02/08 (далі - договір № 02/08).
За умовами пункту 1.1 договору № 02/08 виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника надати останньому послуги з підготовки кошторисного пакету документів, розробленому на підставі державних і галузевих нормативів (норм) у відповідності до кошторисних норм України, в програмному комплексі АВК-5 на підставі вихідних даних, наданих замовником, надати інші інформаційні та консультаційні послуги в розрізі кошторисної діяльності, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити розроблену виконавцем документацію.
Вартість послуг за договором визначається згідно акту виконаних робіт (пункт 2.1 договору № 02/08).
Відповідно до пункту 2.4 договору № 02/08 розрахунки за цим договором здійснюються замовником на підставі Актів здавання-приймання послуг про надані послуги, не пізніше як протягом 3 (трьох) робочих днів з дня погодження/підписання сторонами відповідно Акту та передачі його виконавцем (вручення або відправлення поштою). У разі ухилення замовника від підписання акту приймання-передачі наданих послуг, послуги вважаються такими, що надані з моменту вручення (направлення поштою) акту замовнику.
Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2024 (пункт 4.1. договору №02/08)
Також, 03.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Жил Сіті Буд», як замовником, та фізичною особою-підприємцем Квасюк Юлією Олександрівною, як виконавцем, був укладений договір про надання послуг з виготовлення кошторисної документації № 01/25 (далі - договір № 01/25).
За умовами пункту 1.1 договору № 01/25 виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника надати останньому послуги з підготовки кошторисного пакету документів, розробленому на підставі державних і галузевих нормативів (норм) у відповідності до кошторисних норм України, в програмному комплексі АВК-5 на підставі вихідних даних, наданих замовником, надати інші інформаційні та консультаційні послуги в розрізі кошторисної діяльності, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити розроблену виконавцем документацію.
Вартість послуг за договором визначається згідно акту виконаних робіт (пункт 2.1 договору № 01/25).
Відповідно до пункту 2.4 договору № 02/08 розрахунки за цим договором здійснюються замовником на підставі Актів здавання-приймання послуг про надані послуги, не пізніше як протягом 3 (трьох) робочих днів з дня погодження/підписання сторонами відповідно Акту та передачі його виконавцем (вручення або відправлення поштою). У разі ухилення замовника від підписання акту приймання-передачі наданих послуг, послуги вважаються такими, що надані з моменту вручення (направлення поштою) акту замовнику.
Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 30.06.2025 (пункт 4.1. договору №01/25)
На виконання умов договору № 02/08 позивачем були надані послуги та прийняті відповідачем на загальну суму 189 500,00 грн, що підтверджується складеними, підписаними та скріпленими печатками обох сторін Актами, а саме: Акт № 1 здачі - прийняття наданих послуг від 02.08.2024 на суму 39 500,00 грн без ПДВ; Акт № 2 здачі - прийняття наданих послуг від 30.09.2024 на суму 37 500,00 грн без ПДВ; Акт № 3 здачі - прийняття наданих послуг від 31.10.2024 на суму 37 500,00 грн без ПДВ; Акт № 4 здачі - прийняття наданих послуг від 29.11.2024 на суму 37 500,00 грн без ПДВ; Акт № 5 здачі - прийняття наданих послуг від 31.12.2024 на суму 37 500,00 грн без ПДВ.
На виконання умов договору № 01/25 позивачем були надані послуги та прийняті відповідачем на загальну суму 554 500,00 грн, що підтверджується складеними, підписаними та скріпленими печатками обох сторін Актами, а саме: Акт № 1 здачі - прийняття наданих послуг від 31.01.2025 на суму 37 500,00 грн без ПДВ; Акт № 2 здачі - прийняття наданих послуг від 28.02.2025 на суму 37 500,00 грн без ПДВ; Акт № 3 здачі - прийняття наданих послуг від 31.03.2025 на суму 37 500,00 грн без ПДВ; Акт № 4 здачі - прийняття наданих послуг від 04.04.2025 на суму 100 000,00 грн; Акт № 5 здачі - прийняття наданих послуг від 21.04.2025 на суму 100 000,00 грн без ПДВ; Акт № 6 здачі - прийняття наданих послуг від 30.04.2025 на суму 54 500,00 грн без ПДВ; Акт № 7 здачі - прийняття наданих послуг від 30.05.2025 на суму 37 500,00 грн без ПДВ; Акт № 8 здачі - прийняття наданих послуг від 27.06.2025 на суму 37 500,00 грн без ПДВ; Акт № 9 здачі - прийняття наданих послуг від 31.07.2025 на суму 37 500,00 грн без ПДВ; Акт № 10 здачі - прийняття наданих послуг від 29.08.2025 на суму 37 500,00 грн без ПДВ; Акт № 11 здачі - прийняття наданих послуг від 29.09.2025 на суму 37 500,00 грн без ПДВ.
ТОВ «Жил Сіті Буд» здійснило часткову оплату прийнятих послуг в сумі 607 000,00 грн, на підтвердження чого позивачем до матеріалів справи долучені банківські виписки про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця АТ «Універсал Банк» від 10.07.2025 та 04.12.2025. Відповідачем на рахунок ФОП Квасюк Ю.О. перераховано наступні суми:
- 02.08.2024 - 39 500, 00 грн за договором № 02/08;
- 07.10.2024 - 37 500,00 грн за договором № 02/08;
- 04.11.2024 - 30 000,00 грн за договором № 02/08;
- 03.02.2025 - 45 000,00 грн за договором № 02/08;
- 17.03.2025 - 40 000,00 грн за договором № 02/08;
- 17.04.2025 - 20 000,00 грн за договором № 02/08;
- 18.04.2025 - 30 000,00 грн за договором № 02/08;
- 21.04.2025 - 150 000,00 грн за договором № 01/25;
- 23.04.2025 - 100 000,00 грн за договором № 01/25;
- 19.06.2025 - 30 000,00 грн за договором № 01/25;
- 16.07.2025 - 35 000,00 грн за договором № 01/25;
- 27.10.2025 - 50 000,00 грн за договором № 01/25.
ФОП Квасюк Ю.О. у зв`язку із наявністю заборгованості за договором № 01/2025 за Актами № 8, № 9, № 10 та № 11 здачі-прийняття наданих послуг в загальному розмірі 137 000,00 грн, що стала наслідком неповного виконання обов`язку з оплати наданих послуг, 10.11.2025 звернувся до відповідача із вимогою за вих. № 001 про сплату заборгованості.
Оскільки вказана вимога залишена ТОВ «Жил Сіті Буд» без виконання, заборгованість не сплачена, позивач звернувся з даним позовом до суду, в межах якого просив стягнути 137 000,00 грн заборгованості, 1 325,00 грн три проценти річних та 1 912,64 грн інфляційних втрат.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.
Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Дослідивши умови укладеного договору № 01/2025, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою цей договір є договором підряду.
Відповідно до частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з позовними вимогами позивача, що підтверджується представленими суду доказами, відповідачем не здійснена повна оплата робіт, прийнятих останнім за Актом № 8 здачі-прийняття наданих послуг від 27.06.2025 на суму 24 500,00 грн, за Актом № 9 здачі-прийняття наданих послуг від 31.07.2025 на суму 37 500,00 грн, за Актом № 10 здачі-прийняття наданих послуг від 29.08.2025 на суму 37 500,00 грн, за Актом № 11 здачі-прийняття наданих послуг від 29.09.2025 на суму 37 500,00 грн.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Керуючись наведеним, з урахуванням умов пункту 2.4 договору № 01/2025, суд дійшов висновку про те, що строк оплати робіт (послуг) за Актом № 8 здачі-прийняття наданих послуг від 27.06.2025 настав 02.07.2025, за Актом № 9 здачі-прийняття наданих послуг від 31.07.2025 - 05.08.2025, за Актом № 10 здачі-прийняття наданих послуг від 29.08.2025 - 03.09.2025 та за Актом № 11 здачі-прийняття наданих послуг від 29.09.2025 - 02.10.2025.
Відповідачем, у порушення умов укладеного договору, не була здійснена повна оплата виконаних робіт у визначені строки.
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторін. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
З огляду на вказане, беручи, що строк виконання обов`язку з оплати за договором № 01/2025, зокрема за Актами №№ 8, 9, 10, 11 є таким, що настав, суд дійшов висновку про те, що загальна сума заборгованості в розмірі 137 000 грн, підлягає стягненню на користь позивача з ТОВ «Жил Сіті Буд», а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Відповідачем не представлено суду будь-яких доказів на спростування встановлених обставин.
Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат суд відзначає наступне.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суд відзначає, що розрахунок компенсаційних платежів був здійснений позивачем за кожним Актом з урахуванням строків оплати, проте допущено помилку у визначення початку прострочення виконання зобов`язання з оплати.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) та від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) сформулювала правовий висновок про те, що положення статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Тотожної правової позиції щодо правомірності застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України за порушення зобов`язання з виплати страхового відшкодування дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.02.2020 у справі №758/16044/16-ц та від 20.07.2020 у справі №910/14293/19.
Разом з тим, відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" № 62-97р від 03.04.1997 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013).
Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, зважаючи на імперативність приписів частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, дійшов висновку про правомірність стягнення з ТОВ «Жил Сіті Буд» трьох процентів річних у розмірі 1 297,93 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 912,64 грн.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Фізичної особи-підприємця Квасюк Юлії Олександрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жил Сіті Буд», а саме про стягнення заборгованості в розмірі 137 000,00 грн, інфляційних втрат в сумі 1912,64 грн та три проценти річних в сумі 1 297,93 грн.
Згідно з приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, 

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця Квасюк Юлії Олександрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жил Сіті Буд" про стягнення 140 238,19 грн задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Жил Сіті Буд» (04201, Україна, місто Київ, вулиця Петра Дехтяренка, будинок 35; код ЄДРПОУ 40614486) на користь Фізичної особи-підприємця Квасюк Юлії Олександрівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заборгованість в розмірі 137 000,00 грн, інфляційні втрати в сумі 1912,64 грн, три проценти річних в сумі 1 297,93 грн та судовий збір у розмірі 3027,40 грн.
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 19.03.2026.

Суддя В.В. Князьков