ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 243/7394/23
провадження № 61-10231св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Горлівська міська рада Донецької області, держава Україна в особі Кабінету Міністрів України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Горлівської міської ради Донецької області, держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про визнання права на компенсацію за житло, зруйноване внаслідок агресії російської федерації,

за касаційною скаргою адвоката Науменко Юлії Володимирівни як представника ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025 року у складі судді Агеєва О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Новікової Г. В., Гапонова А. В.,

ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати за ним право на компенсацію за належне йому житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке було зруйновано внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що він є власником будинку в АДРЕСА_1 , площа якого разом з підвалом становила 191,1 кв.м.

11 лютого 2015 року під час артилерійського обстрілу міста Горлівка було зруйновано належний йому будинок внаслідок потрапляння снаряду, про що складено акт про пожежу.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 січня 2018 року № 1973/1974 пошкодження будинку були нанесені внаслідок прямих влучань вибухонебезпечних предметів (мінометних мін, снарядів) в будівлю: частково зруйновано несучі стіни, перегородки, перекриття та сходи; повністю зруйновано дах та покрівлю, знищені двері та віконні блоки, повністю знищені підлога, внутрішнє оздоблення, усі інженерні комунікації. Для відновлення будинку необхідно провести повний демонтаж пошкоджених конструктивних елементів з подальшим їх відновленням. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 8 424 226,00 грн.

В результаті влучання снарядів його будинок майже повністю зруйновано, та він став непридатним для проживання. За вказаним фактом розслідується об`єднане кримінальне провадження № 12014050840001193 за частиною другою статті 258 КК України Управлінням СБУ України в Донецькій та Луганській областях. 

У зв`язку з руйнуванням житла у позивача є необхідність подати заяву на отримання компенсації до комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна, відповідно до Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України» від 23 лютого 2023 року.

Водночас, відповідно до зазначеного Закону не мають права на компенсацію ті особи, чиє житло було зруйноване до 24 лютого 2022року, а також ті, чиє зруйноване житло знаходиться на непідконтрольній Уряду України території, що була визначена такою до 24 лютого 2022 року.

Дія цього Закону в частині надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна не поширюється на об`єкти нерухомого майна, що на день набрання чинності Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» , затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» , знаходилися на тимчасово окупованій російською федерацією території України, визначеній відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Позивач вказував, що він, чиє житло було знищене під час антитерористичної операції внаслідок бойових дій у 2015 році і розташоване на окупованій російською федерацією території, позбавлений будь-якої можливості отримати відшкодування за зруйноване майно відповідно до чинного законодавства.

Позивач вважав, що єдиним прийнятним способом захисту його права власності є звернення до суду з позовом про визнання права на компенсацію за житло, яке було зруйноване внаслідок бойових дій, спричинених агресією російської федерації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області рішенням від 20 травня 2025 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги необґрунтовані.
Територія, на якій був зруйнований будинок позивача, була на той час тимчасово окупованою і держава Україна не контролювала цю частину її території настільки, щоби запобігти руйнуванню будинку позивача, навіть якщо би вона могла та мала це зробити.

Заявлені вимоги є такими, що в подальшому унеможливлять виконання рішення суду, оскільки не містять в собі конкретних вимог щодо їх виконання.

Відсутні підстави для відповідальності держави України за неналежне виконання обов`язку.

Короткий зміст постанови апеляційного суду
Дніпровський апеляційний суд постановою від 29 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025 року - без змін.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що держава виконала позитивні зобов`язання та розробила компенсаційний механізм відшкодування вартості зруйнованого (пошкодженого) житла.

Докази того, що позивач звертався у передбаченому законом порядку до комісії з розгляду питань, пов`язаних з наданням грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації, немає. 

Обов`язок відновити майно (чи виплатити компенсацію у вигляді вартості такого відновлення) держава може мати лише у разі порушення негативного обов`язку з гарантування права на мирне володіння майном. Позивач не скаржився на порушення Україною цього обов`язку, зокрема, що саме Україна зруйнувала його житло, не доводив.

Короткий зміст касаційних скарг та їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Науменко Ю. В. як представник ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме - Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України». 

Касаційна скарга мотивована тим, що Закон України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» незаконно обмежує в отриманні компенсації осіб, чиє житло було зруйноване до 24 лютого 2022 року, а також тих, чиє зруйноване житло знаходиться на непідконтрольній Уряду України території, що була визначено такою до 24 лютого 2022 року. Це обмеження дискримінує осіб за місцем проживання та обставинами руйнування майна. 

В інший спосіб визнати право на компенсацію позивач не має. 

Висновки суду не відповідають Конституції України, Першому протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

Стаття 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає відповідальність рф відповідно до норм і принципів міжнародного права, а не національного законодавства України. Ця стаття може бути застосована у разі виплати Україною своїм громадянам компенсації за зруйноване житло і, відповідно, понесення нею збитків. 

Висновок судів щодо відсутності зобов`язань України перед позивачем та необхідності подання позову саме до рф, не відповідає нормам матеріального права. 

Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 оку відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

16 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами 
ОСОБА_1 є власником будинку на АДРЕСА_1 , загальна площа якого разом з підвалом складає 191,1 кв. м.

11 лютого 2015 року під час артилерійського обстрілу м. Горлівка було зруйновано приватний будинок на АДРЕСА_1 внаслідок потрапляння снаряду в будинок та його загоряння. У результаті влучання снарядів зруйновано майже весь будинок, він став непридатним для проживання. Крім того, були пошкоджені особисті речі, меблі та побутова техніка (акт про пожежу від 20 лютого 2015 року комісії працівників пожежного загону міста Горлівки).

За зазначеним фактом Управлінням СБУ України в Донецькій та Луганській областях заведено об`єднане кримінальне провадження № 12014050840001193 за частиною другою статті 258 КК України.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 січня 2018 року № 1973/1974, проведеної на виконання постанови слідчого ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях в межах кримінального провадження № 12014050840001193 Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, пошкодження будинку на АДРЕСА_1 нанесені внаслідок прямих влучань вибухонебезпечних предметів (мінометних мін, снарядів) в будівлю: частково зруйновано несучі стіни, перегородки, перекриття та сходи; повністю зруйновано дах та покрівлю, знищено двері та віконні блоки, повністю знищені підлога, внутрішнє оздоблення, усі інженерні комунікації. Для відновлення будинку необхідно провести повний демонтаж пошкоджених конструктивних елементів з подальшим їх відновленням. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 8 424 226,00 грн.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційних скарг, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.  

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується  в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

У справі, що переглядається, суди врахували, що на виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення права власності держава Україна вжила заходів для юридичного оформлення механізму компенсації за зруйноване чи пошкоджене майно фізичних та юридичних осіб. Зокрема, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 20 березня 2022 року № 326 «Про затвердження Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації»; постанову від 18 грудня 2013 року № 947 «Про затвердження Порядку надання та визначення розміру грошової допомоги постраждалим від надзвичайних ситуацій та розміру грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації» (назва постанови із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 року № 623, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2020 року № 767), якими визначений механізм надання та визначення розміру грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією рф.

Пунктами 2-4 Порядку № 947 (зі змінами в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2020 року № 767) передбачено, що постраждалими визнаються громадяни України, іноземці та особи без громадянства, житлові будинки (квартири) (далі - житло) яких пошкоджено/зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації (далі - постраждалі). Грошова допомога надається постраждалим, житло яких пошкоджено внаслідок надзвичайної ситуації або проведення робіт з ліквідації її наслідків та які відмовилися від евакуації, відселення та залишилися на попередньому місці проживання та/або в межах відповідного населеного пункту. Грошова компенсація надається постраждалим, які є власниками житла, яке перебуває на контрольованих Україною територіях та було зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації, після дати набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Органи місцевого самоврядування, а в разі їх відсутності - військово-цивільні адміністрації населених пунктів проводять обстеження пошкодженого або зруйнованого житла, обліковують його, складають і затверджують списки постраждалих на відповідній території та видають довідки про визнання особи постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації.

Згідно з пунктом 5 цього Порядку рішення про надання постраждалим грошової допомоги та її розмір приймає Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві органи виконавчої влади. Рішення про надання грошової компенсації приймають комісії з розгляду питань, пов`язаних з наданням грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації (далі - комісія), на підставі поданих органами місцевого самоврядування, а у разі їх відсутності - військово-цивільними адміністраціями населених пунктів сформованих та затверджених списків постраждалих на виплату грошової компенсації.

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 242/4413/16-ц (провадження № 61-6070св23) зазначено, що «постанова № 767 передбачила у відповідних порядках виплату, зокрема, грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації, і така компенсація не має правової природи відшкодування майнової чи моральної шкоди, завданої саме Україною».

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 757/64569/16-ц (провадження № 14-19цс23)).

Отже, держава Україна взяла на себе позитивний обов`язок визначити правила, спрямовані на відновлення прав потерпілих унаслідок, зокрема, пошкодження чи знищення майна через збройну агресію російської федерації.

Встановивши, що позивач не надав доказів того, що він використав визначений державою порядок отримання гарантованої нею компенсації, а заявлені вимоги не містять в собі конкретних вимог щодо їх виконання, суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Крім того, якщо позивач вважає, що руйнування його майна відбулось внаслідок діяння російської федерації, то за це не може бути відповідальною Україна.

Доводи касаційної скарги про те, що Закон України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» незаконно обмежує в отриманні компенсації осіб, чиє житло було зруйноване до 24 лютого 2022 року, а також тих, чиє зруйноване житло знаходиться на непідконтрольній Уряду України території, що була визначено такою до 24 лютого 2022 року, є безпідставними. Розроблення інших механізмів щодо компенсації за пошкодження та знищення об`єктів нерухомого майна після 24 лютого 2022 року не свідчить про дискримінацію громадян України.

Інші аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з недоведеністю заявлених позивачем вимог у цій справі. 
Вирішуючи спір, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановили обставини справи, дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права. 

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  Науменко Юлії Володимирівни як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2025 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий М. Є. Червинська 
Судді А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов