КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2026 року м. Київ справа №320/21878/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Голови Верховної Ради України Стефанчука Руслана Олексійовича
про визнання протиправним та нечинним розпорядження,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління справами Апарату Верховної Ради України , Голови Верховної Ради України Стефанчука Р.О., у якому просить суд:
- визнати протиправним та нечинним розпорядження Голови Верховної Ради України від 23.01.2024 №43-к, яким затверджується Положення про Управління справами Апарату Верховної Ради України (нова редакція).
Ухвалою від 21 жовтня 2024 року Київський окружний адміністративний суд адміністративну справу №320/21878/24 за позовом ОСОБА_1 до Голови Верховної Ради України Стефанчука Руслана Олексійовича про визнання протиправним та нечинним розпорядження передав за підсудністю до Верховного Суду як суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.11.2024 відмовлено у прийнятті до провадження справи №320/21878/24 за позовом ОСОБА_1 до Голови Верховної Ради України Стефанчука Руслана Олексійовича про визнання протиправним та нечинним розпорядження. Передано справу №320/21878/24 за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від суддями від 16.12.2024 дану справу передано на розгляд судді Колесніковій І.С. Фактично матеріали даної адміністративної справи передано канцелярією суду 31.12.2024.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, оскаржуваним Розпорядженням від 23.01.2024 №43-к, всупереч чинному порядку державної реєстрації юридичних осіб публічного права створюється юридична особа публічного права - Управління справами Апарату Верховної Ради України, яке у свою чергу створює Державне підприємство «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної ради України .
Вказує, що норми спірного Положення №43-К не узгоджуються із норами Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму, фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» щодо виконання Управлінням справами, як структурним підрозділом Апарату, функцій уповноваженого органу управління майном.
Також позивач наголошує на тому, що Голова Верховної Ради України не наділений повноваженнями приймати рішення, які оформляються у вигляді розпоряджень, адже положеннями статті 46 Регламенту Верховної Ради України передбачені інші акти, які приймає Верховна Рада України, зокрема закони, постанови, резолюції, декларації, звернення, заяви.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача вказує, що повноваження Голови Верховної Ради України визначаються на рівні Конституції України та їх перелік, визначений у статті 88 Конституції України, не є вичерпним, оскільки відповідні повноваження містяться і в інших статтях Конституції України, як то статті 83, 90, 94, 112 Основного Закону. Одночасно порядок здійснення повноважень Голови Верховної Ради України визначається Регламентом, який, у свою чергу, деталізує процедуру їх реалізації. Отже, розпорядження Голови Верховної Ради України регулюють організаційні питання щодо роботи парламенту, а також управлінські питання, пов`язані з діяльністю Апарату Верховної Ради України. Такі розпорядження не стосуються законодавчої діяльності чи інших повноважень Верховної Ради України як органу законодавчої влади, а прийнятті у межах адміністративних повноважень Голови Верховної Ради України, з метою врегулювання внутрішніх процесів.
При цьому, коло повноважень Голови Верховної Ради України слід відрізняти від прав та обов`язків народного депутата України, оскільки тут ідеться про керівника органу державної влади, а саме органу законодавчої влади. Відмінність тут полягає в тому, що повноваження Голови Верховної Ради України накладаються на повноваження відповідного народного депутата України. Водночас, вони є цілком самостійними правовими явищами і реалізуються на практиці у різних сферах діяльності відповідної посадової особи. Фактично йдеться про те, що Голова Верховної Ради України, як народний депутат України, отримує додатково як керівник органу державної влади певні повноваження, які за своєю природою не є повноваженнями народного депутата України, а повноваженнями керівника органу державної влади і реалізуються у сфері керівництва єдиним органом законодавчої влади в Україні — парламентом.
23 січня 2024 року Головою Верховної Ради України на підставі частини третьої статті 7 Регламенту Верховної Ради України видано розпорядження № 43-к яким затверджено «Положення про Управління справами Апарату Верховної Ради України». Предмет регулювання оскаржуваного розпорядження свідчить, що цей акт стосується організаційно-розпорядчих питань, пов`язаних із внутрішньою діяльністю Апарату парламенту – функцій його структурного підрозділу, відтак жодним чином не порушує права позивача, оскільки не застосовується до останнього.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що розпорядження Голови Верховної Ради України від 23.01.2024 №43-К «Про затвердження Положення про Управління справами Апарату Верховної Ради України» прийнято без дотримання Конституції України та чинного законодавства.
Від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно яких позов не підлягає задоволенню, зокрема, з підстав втрати чинності розпорядження Голови Верховної Ради України №43-к від 23.01.2024.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), у відповідності до вимог статті 263 КАС України, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази та заперечення проти них, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом установлено таке.
23 січня 2024 року Головою Верховної Ради України Стефанчуком Русланом Олексійовичем відповідно до частини третьої статті 7 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10.02.2010 №1861- VI видано розпорядження №43-К «Про затвердження Положення про Управління справами Апарату Верховної Ради України».
Позивач, вважаючи таке розпорядження протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.
Порядок роботи Верховної Ради України, народних депутатів України, встановлюються Конституцією України, Законом України «Про Регламент Верховної Ради України», Законом України «Про статус народного депутата України».
Відповідно до статті 88 Конституції України Верховна Рада України обирає із свого складу Голову Верховної Ради України, Першого заступника і заступника Голови Верховної Ради України та відкликає їх з цих посад.
Голова Верховної Ради України:
1) веде засідання Верховної Ради України;
2) організовує роботу Верховної Ради України, координує діяльність її органів;
3) підписує акти, прийняті Верховною Радою України;
4) представляє Верховну Раду України у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав;
5) організовує роботу апарату Верховної Ради України.
Голова Верховної Ради України здійснює повноваження, передбачені цією Конституцією, у порядку, встановленому Регламентом Верховної Ради України.
Законом України «Про Регламент Верховної Ради України» від 10.02.2010 № 1861-VI затверджено Регламент Верховної Ради України (далі - Регламент).
Порядок роботи Верховної Ради України (далі - Верховна Рада), її органів та посадових осіб, засади формування, організації діяльності та припинення діяльності депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді встановлюються Конституцією України, Регламентом Верховної Ради України (далі - Регламент) та законами України «Про комітети Верховної Ради України», «Про статус народного депутата України», про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України.
Регламент встановлює порядок підготовки і проведення сесій Верховної Ради, її засідань, формування державних органів, визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до її повноважень, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради. Особливості здійснення контрольних функцій Верховної Ради у сферах національної безпеки і оборони визначаються Законом України «Про національну безпеку України» (частини перша та друга статті 1 Регламенту).
Частиною першою статті 74 Регламенту визначено, що Голова Верховної Ради України обирається Верховною Радою на строк її повноважень з числа народних депутатів.
Відповідно до частини першої статті 78 Регламенту Голова Верховної Ради України на виконання повноважень, визначених Конституцією України:
1) веде засідання Верховної Ради з дотриманням вимог Регламенту;
3) підписує акти, прийняті Верховною Радою, чим засвідчує відповідність їх змісту прийнятим рішенням;
4) забезпечує оприлюднення актів Верховної Ради, які не потребують наступного підписання Президентом України;
5) здійснює повноваження, передбачені статтею 94 Конституції України;
6) представляє Верховну Раду у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав і міжнародними організаціями;
7) вживає заходів для забезпечення безпеки і охорони Верховної Ради відповідно до закону;
8) вживає заходів щодо охорони та захисту народних депутатів;
9) веде засідання Погоджувальної ради;
10) забезпечує дотримання календарного плану роботи сесії та порядку денного пленарних засідань;
11) вживає заходів щодо забезпечення присутності народних депутатів на пленарних засіданнях;
12) організовує розробку планів законопроектної роботи Верховної Ради;
13) організовує підготовку питань до розгляду на пленарних засіданнях;
14) здійснює контроль за своєчасним направленням і розглядом депутатських запитів;
15) видає розпорядження з питань відрядження народних депутатів, посадових осіб Верховної Ради і підписує відповідні документи;
16) розподіляє посадові обов`язки між Першим заступником і заступником Голови Верховної Ради України, контролює їх виконання ними;
17) визначає відповідно до предметів відання комітетів головний комітет з підготовки і попереднього розгляду проектів актів, внесених на розгляд Верховної Ради;
18) має право скликати і проводити засідання комітетів, тимчасових спеціальних комісій для розгляду визначених ним або Верховною Радою питань, якщо відповідний комітет або тимчасова спеціальна комісія несвоєчасно чи неналежно виконують свої функції, й повідомляє про це на найближчому пленарному засіданні;
19) порушує перед відповідними органами, посадовими особами питання про відповідальність осіб за невиконання ними вимог, встановлених цим Регламентом, законами України «Про статус народного депутата України», «;Про комітети Верховної Ради України», про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України;
20) організовує роботу Апарату Верховної Ради та здійснює контроль за його діяльністю;
21) у разі необхідності скасовує розпорядження Першого заступника чи заступника Голови Верховної Ради України та керівника Апарату Верховної Ради України;
22) пропонує Верховній Раді кандидатуру для призначення на посаду керівника Апарату Верховної Ради України;
23) забезпечує розробку проекту кошторису Верховної Ради на наступний рік;
24) не пізніш як через два місяці після закінчення бюджетного року забезпечує подання на розгляд Верховної Ради звіту про виконання кошторису Верховної Ради за минулий рік;
25) звертається до суду з позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата в разі невиконання ним вимоги щодо несумісності депутатського мандата з іншими видами діяльності;
26) виконує доручення Верховної Ради;
27) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією України, законами України та цим Регламентом.
Частиною другою статті передбачено, що розпорядження Голови Верховної Ради України можуть бути змінені, скасовані рішенням Верховної Ради, прийнятим більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради.
Разом з тим, положення Регламенту Верховної Ради України містять норми, якими передбачено, що рішення Голови Верховної Ради України оформлюються формі розпоряджень (частина друга статті 3, частина друга статті 11, частина друга статті 26,пункт 9 частини першої статті 28, частина п`ята статті 222). Отже, Регламент Верховної Ради України наділяє Голову Верховної Ради України повноваженнями оформлювати свої рішення у формі розпоряджень
Натомість положеннями статті 46 Регламенту Верховної Ради України визначені акти Верховної Ради України які приймаються народними депутатами України на пленарних засіданнях i є актами парламенту, тобто позивач помиляється ототожнюючи акти Верховної Ради України та Голови Верховної Ради України.

Системний аналіз означених положень дає підстави для висновку, що повноваження Голови Верховної Ради України визначаються на рівні Конституції України та їх перелік, визначений у статті 88 Конституції України, не є вичерпним, оскільки відповідні повноваження містяться і в інших статтях Конституції України, як то статті 83, 90, 94, 112 Основного Закону. Одночасно, порядок здійснення повноважень Голови Верховної Ради України визначається Регламентом, який, в свою чергу, деталізує процедуру їх реалізації.
При цьому, коло повноважень Голови Верховної Ради України слід відрізняти від прав та обов`язків народного депутата України, оскільки тут ідеться про керівника органу державної влади, а саме органу законодавчої влади. Відмінність тут полягає в тому, що повноваження Голови Верховної Ради України накладаються на повноваження відповідного народного депутата України. Водночас, вони є цілком самостійними правовими явищами і реалізуються на практиці у різних сферах діяльності відповідної посадової особи. Фактично йдеться про те, що Голова Верховної Ради України, як народний депутат України, отримує додатково як керівник органу державної влади певні повноваження, які за своєю природою не є повноваженнями народного депутата України, а повноваженнями керівника органу державної влади і реалізуються у сфері керівництва відповідним органом - парламентом України.
Так, 23 січня 2024 року Головою Верховної Ради України Стефанчуком Русланом Олексійовичем відповідно до частини третьої статті 7 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10.02.2010 №1861- VI видано розпорядження №43-К «Про затвердження Положення про Управління справами Апарату Верховної Ради України».
Суд зазначає, ані положення Конституції України, ані положення Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» не визначають вичерпний перелік питань, які вирішуються розпорядженням Голови Верховної Ради України.
Предмет регулювання спірного розпорядження свідчить, що даний акт стосується організаційно-адміністративних питань, пов`язаних із внутрішньою діяльністю парламенту (функцій його структурного підрозділу).
Відтак, спірне розпорядження пов`язане з управлінськими, внтрішньоорганізаційними питаннями Апарату Верховної Ради України, а організація роботи Верховної Ради України, координація діяльності її органів, зокрема затвердженням положень його структурного підрозділу та є складовою діяльності Голови Верховної Ради України.
Як встановлено судом, правова природа спірних розпоряджень випливає з функцій, покладених на Голову Верховної Ради України, що визначені у статті 88 Основного Закону. Отже, розпорядження Голови Верховної Ради України регулюють організаційні питання щодо роботи парламенту, а також управлінські питання, пов`язані з внутрішньою діяльністю апарату Верховної Ради України. Такі розпорядження не стосуються законодавчої діяльності чи інших повноважень Верховної Ради України як колегіального органу законодавчої влади, а прийнятті в межах адміністративних повноважень Голови Верховної Ради України для врегулювання внутрішніх процесів.
Аналіз змісту оспорюваного розпорядження, у взаємозв`язку із нормативним регулюванням спірних правовідносин та обставинами справи, дозволяє дійти до висновку, що прийняття спірного розпорядження обумовлено легітимною метою щодо забезпечення організації питань роботи парламенту.
Варто також наголосити, що оскаржувані розпорядження не містять будь - яких заборон чи обмежень, щодо права народного депутата України вступати від свого імені у відносини з посадовими особами, державними органами і громадянами іноземних держав, та не поширюються на вказані відносини.
Оскаржуване розпорядження не створює нових норм права і містять лише технічні механізми реалізації вищезазначених нормативно - правових актів.
З огляду на встановлені у цій справі обставини та наявні у ній докази суд не знаходить підстав для того, щоб стверджувати про протилежне, як і про те, що прийняте розпорядження зумовило прояв сваволі щодо позивача, протиправно обмежило або порушило його права та/або інтереси, призвело до неправомірного втручання у них з боку відповідача.
З урахуванням таких обставин суд вважає, що відповідач не вийшов за межі наданої йому дискреції, обумовленої законом та метою, з якою таке дискреційне повноваження надано.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження Голови Верховної Ради України прийнято і на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та законами України, з використанням повноваження відповідно до мети, з якою це повноваження надано, не суперечать вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відтак, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про визнання протиправним та нечинним розпорядження - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.