Справа № 303/1862/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

02 квітня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2025 року у складі судді Гутій О.В., у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Кольчинської селищної ради Мукачівського району про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Кольчинської селищної ради Мукачівського району про визначення місця проживання дитини з батьком,-
в с т а н о в и в :
У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Кольчинської селищної ради Мукачівського району про визначення місця проживання дитини.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з 02 грудня 2017 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Ще до укладення шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спільне життя між сторонами не склалося, виникали часті конфлікти та суперечки, внаслідок чого позивачка разом з дитиною переїхала в будинок до своїх батьків в АДРЕСА_1 , де наразі проживає разом з сином. На даний час у провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться цивільна справа за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про розірвання шлюбу. Зазначає, що вирішити питання добровільно з відповідачем про місце проживання дитини не можливо.
Зазначає, що з моменту окремого проживання сторін, спільний син подружжя постійно проживав та проживає разом з матір`ю та на даний час перебуває на її повному утриманні.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею – ОСОБА_2 .
У квітні 2025 року відповідач подав зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з батьком. 
Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що у позивача за первісним позовом відсутні засоби для існування, щоб забезпечувати їх малолітнього сина належними умовами для проживання. Побутові умови у будинку в якому наразі проживає ОСОБА_2 з їх спільним сином є не належними для зростання, розвитку та комфорту. 
У свою чергу, у будинку позивача за зустрічним позовом відведена окрема кімната для сина ОСОБА_3 та створені всі належні житлові, побутові та інші умови для належного проживання.
Враховуючи наведене позивач за зустрічним позовом просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним – ОСОБА_1 .
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2025 року первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Кольчинської селищної ради Мукачівського району про визначення місця проживання дитини задоволено.
Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 .
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Кольчинської селищної ради Мукачівського району про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211,20 гривень у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції порушено принцип рівноправності батьків щодо дітей та надано незаконну перевагу матері, при визначенні місця проживання дитини, незважаючи на те, що батьком створені для дитини більш сприятливі умови для проживання та виховання. Зазначає, що суд не взяв до уваги те, що всі дії мами у вихованні сина спрямовані на те, щоб зробити все наперекір батьку у здійсненні виховання сина.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Демченко Тетяна Сергіївна, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 7 жовтня 2025 року – без змін, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не підтверджені жодними доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.
В судовому засіданні позивач за первісним позовом  ОСОБА_2 та представник позивача за первісним позовом - адвокат Демченко Т.С. заперечили апеляційну скаргу, просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені.
Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача за первісним позовом та її представника, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції враховуючи вік дитини, емоційну прихильність дитини до матері, дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,разом з матір`ю ОСОБА_2 .
З такими висновками погоджується і колегія суддів з врахуванням наступного.
Судом встановлено, що 02.12.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у виконавчому комітету Кольчинської сільської ради, актовий запис № 21, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.12.2017 року (а.с.12).
Сторони є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 11).
З витягу з реєстру територіальної громади № 2025/002707900 від 25.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Також з матеріалів справи вбачається, що матері позивача ОСОБА_4 на праві приватної часткової власності 4/6 частки належить будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15, 18-22).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
За частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частин 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Частиною 1 статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Статтею 161 СК України, передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
За частинами 1,2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів частини першоїстатті 161 СК України), можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Відповідно до висновку за № 144 від 03.07.2025 року орган опіки та піклування Кольчинської сільської ради вважає за доцільним визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.107-108).
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).
Судом встановлено, що обоє батьків належно відносяться до батьківських обов`язків, створили умови для проживання, виховання і розвитку малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина доглянута і матеріально забезпечена.
Судом також встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки, між сторонами тривають конфлікти щодо місця проживання дитини.
Судом першої інстанції досліджено подані сторонами докази і встановлено, що батько дитини належним чином виконує батьківські обов`язки, створив за місцем проживання умови для розвитку і виховання сина. Разом з тим, зазначені обставини не виключають можливості залишення дитини проживати з матір`ю, яка також створила належні умови для проживання сина і виконує належним чином батьківські обов`язки.
Колегія суддів вважає, що враховуючи вік дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і його емоційну прихильність до матері, з якою після припинення сімейних відносин він продовжив проживати, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Визначення місця проживання дитини разом з матір`ю жодним чином не обмежує прав батька на приймання участі у житті дитини.
Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив первісний позов про визначення місця проживання дитини, разом з матір`ю та відмовив в задоволенні зустрічного позову про визначення місця проживання дитини, разом з батьком.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.374,375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: