ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8407/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
фізична особа – підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці (далі також – відповідач), в якій просить суд: 
- визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/34472/13/05/РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024, винесену щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач з 21.04.2022 зареєстрований, як ФОП та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області. Відповідачем щодо позивача було винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/34472/13/05/РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024. Позивач вважає таку постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийняття відповідачем оскаржуваної постанови на підставі акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Львівській області є протиправним. Крім того, відповідач при накладенні штрафу не повідомив належним чином позивача про розгляд справи, внаслідок чого було порушено порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 №509. 
Ухвалою від 23.04.2024 суддя залишила позовну заяву без руху.
29.04.2024 позивач подав клопотання про усунення недоліків позовної заяви (вх. № 32870).
Ухвалою від 06.05.2024 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
07.05.2024 від позивача за вх. 35179 надійшли додаткові пояснення, в яких позивач пояснив, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для здійснення перевірки (податкового контролю) позивача на підставі наказу, у якому зазначена інша адреса, ніж та за якою знаходиться заклад позивача та відсутні посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, крім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення такої. Просив суд позовні вимоги задовольнити. 
21.05.2024 від відповідача за вх. №38645 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача пояснив, що 11.12.2023 посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області відповідно до направлень від 05.12.2023 № 8859, № 8860 проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ФОМ ОСОБА_1 за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 . В акті фактичної перевірки від 12.12.2023 вказано, що за виконанням трудової функції офіціанта виявлено ОСОБА_2 . За результатами перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області у позивача за фактичним місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 допущено до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про що складено акт фактичної перевірки від 12.12.2023 №34472/13/05/РРО/ НОМЕР_1 . 15.12.2023 відповідачем отримано матеріали фактичної перевірки від Головного управління ДПС у Львівській області, у зв`язку із чим листом від 18.12.2023 вих. №ЗХ/3.1/14458-23 повідомлено позивача, що у відповідності до п. 2 Порядку № 509 отримання акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є підставою для накладення штрафу, та одночасно скеровано рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 18.12.2023 №ЗХ/ЛВ/ДПС-34472/13/05/РРО/3597507176, яким позивача повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 25.01.2024. Вказаний лист надіслано на адресу позивача 19.12.2023. Відповідно до п. 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абз. абз. 3-7 п. 2 цього Порядку № 509, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка. Таким чином, 25.01.2024 уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Львівській області від 12.12.2023 №34472/13/05/РРО/3597507176, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, вирішено накласти на позивача – ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000,00 грн. Міжрегіональним управлінням листом від 26.01.2024 №ЗХ/3.1/1577-24 на адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, скеровано постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/34472/13/ РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024. Отже, Міжрегіональне управління належним чином повідомило суб`єкта господарювання про надсилання постанови про накладення штрафу. Згідно трекінгу АТ "Укрпошта" поштове відправлення №7900829524208 26.01.2024 було повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Відтак, доводи позивача щодо неотримання ним від Міжрегіонального управління будь-яких повідомлень є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні підтвердження скерування повідомлення про одержання документів та рішення про розгляд справи на адресу, отриману з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Окрім того, обов`язок своєчасно надавати достовірну інформацію про адресу місця проживання (перебування) покладається законом саме на учасника адміністративного провадження. До того ж, як зазначив представник відповідача, Порядок № 509 не передбачає скерування повідомлення про одержання документів листом з описом вкладення. Щодо твердження позивача про те, що прийняття відповідачем постанови №ЗХ/ЛВ/34472/13/05/РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024 про накладення штрафу на підставі акта фактичної перевірки Головного Управління ДПС у Львівській області є протиправним, то представник відповідача зазначив, що право здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з метою перевірки дотримання податкового законодавства закріплено за податковими органами згідно з ч. 2 ст. 259 Кодексу законів про працю України. За змістом п. 80.10 ст. 80, п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, якими регламентовано порядок оформлення результатів фактичної перевірки, результати такої перевірки у разі встановлення під час її проведення порушень оформлюються у формі акта, який складається та підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), є документом, що підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати. Відповідальність за порушення законодавства про працю, у тому числі для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена нормами абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України. Відтак, відповідач вважає помилковими твердження позивача, стосовно протиправності винесення постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на підставі акта фактичної перевірки Головного управління ДПС у Львівській області, оскільки вважає, що такі не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та не відповідають фактичним обставинам, встановленим у справі, яка розглядається. Окрім цього, позивач у позовній заяві зазначає, що Порядок №509 підлягає застосуванню в редакції, чинній до внесення в нього змін постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю". Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» розпочато реорганізацію ДФС шляхом поділу на Державну податкову та Державну митну служби як окремих центральних органів виконавчої влади, які забезпечуватимуть реалізацію політики у податковій та митній сферах. Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України визначає вже згаданий Порядок №509. Пунктом 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи (до яких належать, зокрема, податкові органи) мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Відповідно до п.п. 75.1.3 п. 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Згідно з п. 80.6 ст. 80 Податкового кодексу України під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо). Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). Отже, Державна податкова служба України може встановлювати порушення законодавства про працю і зайнятість населення під час фактичної перевірки, тому Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці правомірно винесло постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, твердження позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови про накладення штрафу необґрунтованими, позов безпідставним, тому просив суд відмовити у задоволенні позову. 
29.05.2024 від позивача за вх. №40029 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для здійснення перевірки (податкового контролю) позивача на підставі наказу, у якому зазначена інша адреса, ніж та, за якою знаходиться заклад позивача та відсутні посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, крім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення такої. Невиконання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок встановлених Податковим кодексом України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Вказані обставини незаконності проведеної перевірки не були відомі позивачу під час її проведення, адже під час проведення перевірки позивач в закладі присутнім не був. Акт перевірки, як і оскаржувану постанову позивач до моменту отримання відповідей на адвокатські запити не отримував. Про обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і була прийнята оскаржувана постанова, позивач дізнався лише 10.04.2024 після отримання листа Головного управління ДПС у Львівській області №10955/6/13-01-07-09-10 “Про надання відповіді” від 09.04.2024, серед додатків до якого були копії наказу про проведення перевірки та направлення на перевірку № № 8859, 8860 від 05.12.2023, а 30.04.2024 листом №12634/6/13-01-07-09-10 “Про надання відповіді” від 25.04.2024 у відповідь на адвокатські запити позивач отримав від Головного управління ДПС у Львівській області копію звернення, яке стало підставою для проведення перевірки. Після аналізу вказаних документів стало зрозуміло, що ніяких підстав для проведення перевірки в закладі позивача розташованого за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 202 у Головного управління ДПС у Львівській області не було, відтак, порядок проведення такої перевірки контролюючим органом було порушено, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків за наслідками такої перевірки. Таким чином, оскаржувана постанова про накладення штрафу, прийнята за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірною та підлягає скасуванню. В результаті того, що контролюючим органом не було дотримано вимог закону щодо процедури проведення перевірки, оскаржувана постанова Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/34472/13/05/РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024, прийнята на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, підлягає визнанню протиправною та скасуванню і при цьому суд не повинен надавати оцінку правомірності спірної постанови, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки. 
27.05.2024 від позивача за вх. №40156 надійшла заява про стягнення судових витрат. 
Ухвалою суду від 18.06.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено. 
21.06.2024 від позивача за вх. №47605 надійшли додаткові пояснення, в яких представник позивача пояснила, що оскаржувана постанова була прийнята за результатами фактичної перевірки Головного управління ДПС у Львівській області на підставі на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Львівській області від 12.12.2023 №34472/13/05/ РРО/ НОМЕР_1 . За наслідками цієї ж перевірки на підставі цього ж акту фактичної перевірки був прийнятий ще один акт індивідуальної дії - податкове повідомлення-рішення форми “С” від 29.12.2024 №33770/13-01-07-09 про накладення на позивача штрафних санкцій в розмірі 41740,00 грн. Позивач вважає, що фактична перевірка проведена 11.12.2023 посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області відповідно до направлень від 05.12.2023 №8859, №8860 та наказу №4407-ПП “Про проведення фактичної перевірки” була проведена незаконно, оскільки перевірку проведено за іншою адресою ніж та, яка зазначена в наказі і в направленнях про проведення фактичної перевірки, в наказі і направлення на проведення перевірки зазначена адреса: АДРЕСА_1 , а перевірка проведена за адресою: АДРЕСА_1 ; не було підстав для проведення перевірки, визначених п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України, незрозуміле анонімне звернення на електронну пошту податкової, не є підставою для проведення перевірки, а зазначена в наказі підстава (п. 80.2.2. - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування) нічим не підтверджена, крім того в зверненні вказана інша адреса, ніж та, за якою здійснює діяльність позивач. Відтак, в результаті того, що контролюючим органом не було дотримано вимог закону щодо процедури проведення перевірки, позивач вважає, що відсутні підстави для прийняття рішень за результатами виявлених порушень і порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки, а тому прийнятий за її результатами актів індивідуальної дії (в даному випадку постанови Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/34472/13/05/ РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024 та податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області форми “С” від 29.12.2024 №33770/13-01-07-09) підлягають визнанню протиправними та скасуванню. 
16.10.2024 від позивач за вх. №76798 надійшли додаткові пояснення, в яких пояснив, що в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 у справі суд встановив неправомірність проведення фактичної перевірки, зазначив, що акт фактичної перевірки № 34472/13/05/ РРО/ НОМЕР_1 від 11.12.2023 є недопустимим доказом, зважаючи на це оскаржувана постанова винесена за наслідками цієї ж перевірки і на підставі цього ж акту також підлягає визнанню протиправною та скасуванню. 
Ухвалою суду від 04.11.2024 зупинено провадження у справі № 380/8407/24 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови до набрання законної сили рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/11701/24 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення. 
Ухвалою суду від 24.02.2026 провадження у справі поновлено. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
11.12.2023 посадовими особами ГУ ДПС у Львівській області відповідно до направлень від 05.12.2023 № 8859, № 8860 проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 . 
В акті фактичної перевірки від 12.12.2023 вказано, що за виконанням трудової функції офіціанта виявлено ОСОБА_2 . 
За результатами перевірки Головне управління ДПС у Львівській області у позивача за фактичним місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 допущено до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 12.12.2023 №34472/13/05/РРО/ НОМЕР_1 . 
15.12.2023 відповідачем отримано матеріали фактичної перевірки від Головного управління ДПС у Львівській області, у зв`язку із чим листом від 18.12.2023 вих. №ЗХ/3.1/14458-23 повідомлено позивача, що у відповідності до п. 2 Порядку № 509 отримання акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є підставою для накладення штрафу, та одночасно скеровано рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 18.12.2023 №ЗХ/ЛВ/ДПС-34472/13/05/РРО/ НОМЕР_1 . Крім того, позивача повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 25.01.2024. 
Вказаний лист надіслано на адресу позивача 19.12.2023.
25.01.2024 уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Львівській області від 12.12.2023 №34472/13/05/РРО/3597507176, керуючись ст. 259 Кодексу законів про працю України, порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000,00 грн.
Відповідач листом від 26.01.2024 №ЗХ/3.1/1577-24 на адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань скеровано постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/34472/13/ РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024 
Згідно трекінгу АТ "Укрпошта" поштове відправлення №7900829524208 26.01.2024 було повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання
Позивач вважає постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №ЗХ/ЛВ/34472/13/05/РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024 протиправною та такою, що підлягає скасуванню. 
При вирішенні спору, суд застосовує такі норми права. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України від 05.04.2007 № 877 «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V).
Частиною 1 ст. 8 Закону №877-V передбачено, що орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, крім іншого, застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону №877-V суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96). 
Згідно із п. 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
За змістом п.п. п.п. 6, 9 п. 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.
Відповідно до п. 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Відповідно до п. 1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509) (тут і надалі посилання на норми Порядку № 509 наводяться в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).
Згідно з п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Пунктом 3 Порядку № 509 визначено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Згідно з абз. абз. 1-3 п. 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
Суд встановив, що 11.12.2023 посадовими особами Головного управління ДПС у Львівській області було проведено фактичну перевірку закладу за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 202, суб`єкта господарської діяльності Салія А.І., за наслідками якої відповідачем Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці на позивача було накладено штрафні санкції. 
Працівники Головного управління ДПС у Львівській області приступили до проведення фактичної перевірки на підставі наказу заступника начальника Головного управління Державної податкової служби у Львівській області “Про проведення фактичної перевірки” від 05.12.2023 № 4407-ПП та направлень на перевірку № № 8859, 8860 від 05.12.2023.
Проте в згаданих документах зазначена інша адреса, ніж та, за якою контролюючим органом фактично проведено перевірку. 
Так, в п. 1 наказу заступника начальника Головного управління ДПС у Львівській області “Про проведення фактичної перевірки” від 05.12.2023 № 4407-ПП зазначено: “Провести фактичну перевірку закладу “Impero Resto”, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 200а, щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору.”. 
У направленнях на перевірку №№ 8859, 8860 від 05.12.2023 також зазначено адресу: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 200а, за якою мала б бути проведена перевірка. 
Водночас, працівники Головного управління ДПС у Львівській області прибули і здійснили перевірку закладу позивача, котрий знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, буд. 202, доказом чого є інформація зазначена в п. 1.2. акту (довідки) фактичної перевірки Головного управління ДПС у Львівській області №34472/13/05/РРО/3597507176 від 11.12.2024 та в Х-звіті ІД 3597507176 від 11.12.2023.
Відповідно до п. 81.1. ст. 81. Податкового кодексу України (далі - ПК України) посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених Кодексом, документів, серед яких, зокрема: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копія наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу. 
Як встановлено судовим рішенням від 30.10.2025 у справі №380/11701/24, що набрало законної сили, має місце факт неправомірності проведення Головним управлінням ДПС у Львівській області фактичної перевірки, оформленої актом №34472/13/05/РРО/3597507176 від 11.12.2024.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Таким чином, оскаржуване в справі № 380/8407/24 рішення - постанова Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/34472/13/05/РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024 - прийняте на підставі матеріалів фактичної перевірки, проведення якої визнано судом неправомірним. 
Зважаючи на це, постанова Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/34472/13/05/РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024 теж є неправомірною та підлягає скасуванню.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд зазначає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Матеріали справи свідчать, що відповідні положення КАС України відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення дотримані не були.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В цій справі відповідач належними і допустимими доказами не довів правомірності прийнятого ним рішення №ЗХ/ЛВ/34472/13/05/РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024.
Звідси, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог. 
Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. 
Частина 1 ст. 139 КАС України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За змістом ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За правилами ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Суд зазначає, що розгляд даної адміністративної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.
При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 262 КАС України).
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.2 ст.16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частинами 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
За вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вже було зазначено вище, ч. 1 ст. 139 КАС України визначає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).
Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Суд встановив, що на виконання зобов`язань згідно договору про надання професійної правничої допомоги адвокат Адвокатського об`єднання «Юридична фірма «Марусяк і Партнери» Шира М.В. надала ФОП ОСОБА_1 правничу допомогу, а ФОП ОСОБА_1 оплатив надані послуги у розмірі 33200,00 грн.
До заяви про компенсацію судових витрат представником позивача надано такі документи, як: 
- договір про надання професійної правничої допомоги №38/24 від 27.03.2024; 
- протокол погодження гонорару від 27.03.2024; 
- рахунок № INV-000195 від 03.05.2024; 
- платіжна інструкція № 0.0.3628667943.1 від 07.05.2024; 
- акт виконаних робіт № INV-000195 від 07.05.2024; 
- рахунок № INV-000196 від 03.05.2024; 
- платіжна інструкція № 0.0.3628664940.1 від 07.05.2024; 
- акт виконаних робіт № INV-000196 від 07.05.2024; 
- протокол узгодження гонорару від 22.04.2024; 
- рахунок № INV-000154 від 24.04.2024; 
- платіжна інструкція № 0.0.3632913429.1 від 09.05.2024; 
- платіжна інструкція № 0.0.366620728.1 від 24.05.2024; 
- акт виконаних робіт №INV-000154 від 24.05.2024.
Отже, витрати в розмірі 33200,00 грн на професійну правничу допомогу адвоката дійсно понесені позивачем та підтверджено належними і допустимим доказами.
Дослідивши вказані вище письмові докази, суд вважає за необхідне зменшити розмір стягуваних судових витрат.
Предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.
У цій справі, суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими ч. 5 ст. 134 КАС України, виходить із такого:
- дана справа відноситься до справ незначної складності;
- розгляд справи проведено в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін;
- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;
- представником позивача в межах розгляду цієї справи, подано позовну заяву, відповідь на відзив та додаткові пояснення;
- фактично позивачем не доказуються обставини, встановлені судовим рішенням від 30.10.2025 у справі №380/11701/24, що набрало законної сили.
Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відтак, суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому належить зменшити до 5000,00 грн.
Щодо іншої частини витрат на професійну правничу допомогу, то її повинен понести позивач.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд 

В И Р І Ш И В : 

адміністративний позов задоволено повністю. 
Визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЗХ/ЛВ/34472/13/05/РРО/3597507176-ФС від 25.01.2024.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (код ЄДРПОУ 44778105, адреса місця знаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (код ЄДРПОУ 44778105, адреса місцезнаходження: 79005, м. Львів, пл. Міцкевича, 8) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень рівно. 
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 24.02.2026. 

Суддя Потабенко В.А.