Справа № 127/34729/24
Провадження № 22-з/801/30/26
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції 
Доповідач:Береговий О. Ю.

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року	Справа № 127/34729/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л.О., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання: Козюми Д.О., 
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Бершадської Ірини Миколаївни про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, 

встановив:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Левченка Артема Олександровича звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року позов задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 58163,70 грн, з них: 57670,00 грн - кошти списані з карти, 473,70 грн - комісія банка за списання коштів, 20,00 грн - розблокування карти та стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір в розмірі – 1 211,20 грн.
25 листопада 2025 року представник позивача адвокат Левченко А.О. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в справі щодо вирішення питання розподілу судових витрати, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн.
Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково та стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвокат Бершадська І.М. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 лютого 2026 року апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Бершадської Ірини Миколаївни залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року залишено без змін.
04 березня 2026 року представником Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвокатом Бершадською І.М. подана заява про ухвалення додаткового судового рішення, у якій вона просила скасувати додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі в цій частині. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява про ухвалення додаткового судового рішення підлягає задоволенню з огляду на таке.
Статтею 382 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, із резолютивної частини, у котрій, крім іншого, зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду від 24 лютого 2026 року не містить результатів апеляційного перегляду додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Бершадської Ірини Миколаївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року та додаткове рішення цього суду від 05 грудня 2025 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК  суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Частинами 2-5 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).
Як зазначалося, згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/ 16-ц.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення суд першої інстанції встановив, що інтереси позивача у справі представляв адвокат Левченко А.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 09.10.2024, ордеру від 10.10.2024 серії АВ №1158786 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 29.01.2021 серії ВН № 000745.
З акта прийому-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 14.11.2025 слідує, що Адвокатським бюро «АРТЕМ ЛЕВЧЕНКО» в особі адвоката Левченка Артема Олександровича, з 09.10.2024 по 12.11.2025, виконано згідно Договору про надання правничої допомоги від 09.10.2024 такі роботи:
- надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань у справі щодо стягнення на користь Клієнта грошових коштів, підготовка та подача до суду позовної заяви про захист прав споживачів - 8 год. 00 хв., - 10 000 грн;
- участь у судових засіданнях (18.11.2024, 10.12.2025, 29,01.2025, 05.03.2025, 10.04.2025, 15.05.2025, 17.06.2025, 20.08. 2025, 30.09.2025, 12.11.2025) - 6000 грн.
Загальна вартість послуг Адвокатського бюро «АРТЕМ ЛЕВЧЕНКО» в особі адвоката Левченка Артема Олександровича за Договором про надання правничої допомоги від 09 жовтня 2024 року, яку Клієнт сплатив адвокатському бюро, складає 16 000 грн.
Вказаний розмір понесених судових витрат, підтверджується: платіжною інструкцією №@2PL883222 від 06.05.2025 (сума 2000,00 грн); платіжною інструкцією №@2PL402775 від 08.03.2025 (сума 2000,00 грн); платіжною інструкцією №0.0.3932569128.1 від 09.10.2025 (сума 11000,00 грн); платіжною інструкцією №@2PL923574 від 14.11.2025 (сума 1000,00 грн).
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відхилення заперечень представника АТ «Ощадбанк» про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.
Представник АТ «Державний ощадний банк» оскаржуючи додаткове рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу вказує на те, що розмір витрат є завищеним та неспівмірним складності справи, у зв`язку із чим на думку скаржника суд попередньої інстанції дійшов помилкового висновку про їх часткове задоволення.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, заперечень представника позивача, принципів розумності та співмірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого до висновку про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до розміру 12 000,00 грн.
Доводи в апеляційній скарзі з приводу незрозумілості обсягу робіт, що надавались адвокатським бюро, складових гонорару адвоката, не зазначення обсягу часу витраченого на кожну з послуг тощо не ґрунтуються на доказах та законі, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки у місцевому суді, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції від 05 грудня 2025 року відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.270, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

постановив:

Заяву представника Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Бершадської Ірини Миколаївни про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі – задовольнити.
Ухвалити по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою представника Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» адвоката Бершадської Ірини Миколаївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2025 року та додаткове рішення цього суду від 05 грудня 2025 року додаткову постанову.
Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року залишити без змін. 
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді Л.О. Голота

Т.Б. Сало