Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.04.2026  	Справа №607/22763/25 Провадження №2/607/188/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., 
за участю секретаря судового засідання Козак О.Є., представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заданої залиттям квартири, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 , просить стягнути з відповідача на її користь 34923 грн 39 коп, з них - 33002 грн завданої матеріальної шкоди, 1 813 грн 39 коп інфляційних витрат, 108 грн 3% річних.
Позов мотивовано тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 .
25 квітня 2025 року ОСОБА_3 було виявлено залиття згаданої квартири, у зв`язку із чим невідкладно було викликано представників ЖЕКу - Приватного підприємства «Наш дім» для складання відповідного акту.
Відповідно до Акту обстеження технічного стану квартири від 25.04.2025, комісія в складі представників ПП «Наш дім» при візуальному обстеженні виявила мокрі сліди від затікання в кухні (мокра стеля приблизно 0,74 кв. м., стікала вода з світильника та замокли елементи кухонної стінки); в ванній (замокла стеля приблизно 0,58 кв. м). При обстеженні квартири АДРЕСА_2 витоків не виявлено, а тому комісія вважає дане затоплення одноразовим з вини мешканців даної квартири.
Згідно Висновку про вартість матеріального збитку, від 26.04.2025 ринкова вартість матеріального збитку (вартість робіт та будівельних матеріалів), який завданий власнику двокімнатної квартири загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , що виник внаслідок затоплення, складає, з врахуванням заокруглень та з врахуванням ПДВ - 33002 грн.
Позивачкою 28.08.2025 на адресу відповідача надіслана вимога щодо відшкодування завданої залиттям квартири шкоди включаючи вартість послуг з оцінки, що складає разом 41802 грн, якою встановлено строк для перерахування коштів поштовим переказом на ім`я ОСОБА_3 за адресою її реєстрації в строк не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту отримання цієї вимоги, яка залишилася без задоволення.
Тому, вважає, що є підстави для примусового стягнення грошових коштів.
Відповідач у своїх заявах по суті просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Зазначає, що акт від 25.04.2025 не є належним доказом вини його довірителя у залитті квартири, оскільки в ньому не зазначені конкретні причини залиття (несправність трубопроводів, сантехнічних приладів, запірної арматури, чи неналежний догляд за ними). 
При цьому, власники квартири АДРЕСА_2 не були присутні під час складання акту.
Стверджує також, що Висновок про вартість матеріального збитку, складеного 26.04.2025 містить твердження про збитки від демонтажу суміжної стіни, є інформація про його дійсність протягом трьох місяців, а тому теж не може бути належним доказом. 
Окрім того, площа необхідних ремонтних робіт відрізняється від площі залиття.
Ухвалою судді від 31.10.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому.
Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у заявах по суті.
Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.
Відповідно до реєстраційного напису та договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2023 позивачка ОСОБА_3 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , інших 2/3 належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках по 1/3.
Також, відповідно до свідоцтва про право власності від 14.10.2023 квартира по АДРЕСА_4 належить на праві власності ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 по 1/7 частці.
Згідно довідки Козівської селищної ради від 11.06.2027 ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які зареєстровані по АДРЕСА_4 , фактично проживають по АДРЕСА_5 .
Як видно із Акту обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 , складеного 25.04.2025, комісія в складі представників ПП «Наш дім»: майстра дільниці ОСОБА_14 , слюсарів-сантехніків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 при візуальному обстеженні квартири АДРЕСА_6 виявила мокрі сліди від затікання в кухні (мокра стеля приблизно 0,74 кв. м., стікала вода з світильника та замокли елементи кухонної стінки); в ванній (замокла стеля приблизно 0,58 кв. м). При обстеженні квартири АДРЕСА_2 витоків не виявлено, а тому комісія вважає дане затоплення одноразовим з вини мешканців даної квартири.
Згідно Висновку про вартість матеріального збитку від 26.04.2025, який складений суб`єктом оціночної діяльності - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_17 , ринкова вартість матеріального збитку (вартість робіт та будівельних матеріалів), який завданий власнику двокімнатної квартири загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , що виник внаслідок затоплення, складає, з врахуванням заокруглень та з врахуванням ПДВ 33002 грн.
Позивачка ОСОБА_3 28.08.2025 надіслала на адресу відповідача вимогу щодо відшкодування завданої залиттям квартири шкоди включаючи вартість послуг з оцінки, що складає разом 41802 грн, якою встановлено строк для перерахування коштів поштовим переказом на ім`я ОСОБА_3 за адресою її реєстрації в строк не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту отримання цієї вимоги. Відповідно до інформації щодо стану доставки відправлення сервісом «E-POST» відправлення вручене одержувачу 11.09.2025. 
Відповідно до інформації ПП «Наш дім» від 27.01.2026, будинок АДРЕСА_7 знаходиться в управління приватного підприємства, у вересні-жовтні 2025 року проводився технічний огляд інженерних мереж, 03.06.2024 надходила скарга від мешканців квартир АДРЕСА_8 про сліди затікання в покрівлі, а 10.07.2025 від мешканців квартири АДРЕСА_2 про наявність слідів затікання в покрівлі.
Згідно інформації Тернопільського обласного центру гідрометеорології від 13.02.2026 за період з 20.04.2025 по 25.04.2025 у місті Тернополі були відсутні опади.
Допитаний як свідок ОСОБА_10 показав, що він з дозволу співвласників поживає у квартирі АДРЕСА_9 . 01.05.2025 до нього прийшла сусідка і сказала, що він її затопив, однак, він не побачив ніяких слідів. На тертій день прийшли двоє людей із ЖЕКУ і склали висновок.
Допитана як свідок ОСОБА_18 показала, що вона ходить у квартиру АДРЕСА_1 поливати квіти і помітила, що вся стеля у ванні і кухні мокра, у підвісній стелі накопичилася вода. Вона звернулася в ЖЕК, комісія у складі трьох людей які обстежили квартиру АДРЕСА_6 та квартиру АДРЕСА_2 , яка знаходиться над квартирою АДРЕСА_6 , та склала акт, що залиття відбулося з вини власників квартири АДРЕСА_2 .
Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке.
Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.
Згідно частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене статтею 22 ЦК України. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.12.2019 у справі № 686/11256/16-ц (провадження № 61-28098св18).
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
Частиною третьою статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до другого абзацу п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 N 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). 
В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
У постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі № 6-168цс13 зроблено висновок по застосуванню статті 1190 ЦК України та вказано, що зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Вказаний правовий висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі № 463/389/14-ц (провадження № 61-29844св18).
Зі змісту частини першої вказаної статті випливає, що солідарна відповідальність виникає не лише тоді, коли шкода завдається спільними діями, а й тоді, коли вона завдається спільною бездіяльністю.
Відповідно до положень ЦК України співвласники зобов`язані брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном (статті 360, 369 ЦК України). Співвласники зобов`язані забезпечувати належний стан спільного майна, принаймні тією мірою, якою це необхідно для того, аби не завдавати шкоди іншим. Цей обов`язок стосується всіх співвласників, оскільки в разі завдання шкоди внаслідок неналежного стану спільного майна, слід вважати, що свій обов`язок порушили таки всі співвласники. Отже, шкода, завдана несправністю спільного майна, має визнаватися такою, що завдана спільно.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).
Відповідно до пункту 3 Постанови ПВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями або діями, поєднаними одним наміром. Солідарний характер відповідальності осіб, які спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина перша та друга статті 12 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша та шоста статті 81 ЦПК України).
Як встановлено в судовому засіданні, позивач є співвласником квартири загальною площею 45,7 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .
Також, із Акту обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_1 , складеного 25.04.2025, з`ясовано, що відбулося затікання в кухні (мокра стеля приблизно 0,74 кв. м., стікала вода з світильника та замокли елементи кухонної стінки); в ванній (замокла стеля приблизно 0,58 кв. м). Комісія вважає дане затоплення одноразовим з вини мешканців даної квартири АДРЕСА_2 .
Надаючи оцінку акту від 25.04.2025, складеному комісією в складі представників ПП «Наш дім», суд зазначає, що цей акт містить інформацію щодо залиття квартири при її візуальному огляді, зокрема, в акті зазначено про наявність мокрих слідів від затікання, та обстеження квартири АДРЕСА_2 та висновки про причини залиття.
Суд вважає, що факт залиття квартири позивача з вини відповідача, як співвласника квартири АДРЕСА_2 , підтверджується актом обстеження та висновком про вартість матеріального збитку від 26.04.2025, який складений суб`єктом оціночної діяльності - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_17 . Вказаним висновком експерта також встановлено вартість ремонтно-будівельних робіт, включаючи вартість будівельних матеріалів, які необхідно виконати для відновлення технічного стану квартири.
При цьому встановлено, що відповідач є співвласником квартири АДРЕСА_10 , а отже, несе солідарну відповідальність з іншими співвласниками, відтак, вони зобов`язані забезпечувати належний стан спільного майна, принаймні тією мірою, якою це необхідно для того, аби не завдавати шкоди іншим. Цей обов`язок стосується всіх співвласників, оскільки в разі завдання шкоди внаслідок неналежного стану спільного майна, слід вважати, що свій обов`язок порушили таки всі співвласники.
Враховуючи наведене, співвласники квартири АДРЕСА_10 в силу вимог статті 1190 ЦК України несуть солідарну відповідальність за шкоду завдану їх спільною бездіяльністю.
Отже, судом встановлено, що відповідач, як співвласник квартири, не забезпечив належний стан сантехнічного обладнання, що стало причиною затоплення нежитлового приміщення позивача.
Враховуючи те, що позивач, скориставшись своїм правом, передбаченим частиною першою статті 543 ЦК України, та пред`явив позов до одного з солідарних боржників, а, однак відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті нежитлового приміщення позивача, та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди і саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, тобто відповідачем вказаний розмір збитків не спростований, тому з нього на користь позивача належить стягнути 33002 грн збитків.
Суд відхиляє доводи відповідача, що залиття квартири АДРЕСА_6 відбулося не з його вини. 
Так, замокання виникло на стелі квартири АДРЕСА_6 , а квартира, співвласником якої є відповідач, знаходиться над квартирою АДРЕСА_6 , можливість затікання з інших приміщень не підтверджена жодними доказами.
При цьому, комісія не виявила пошкоджень комунікацій будинку та дійшла висновку, що таке затоплення було одноразовим з квартири АДРЕСА_2 . Вказаний акт не спростовано.
Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. При цьому, як зазначалося вище, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди.
Очевидно, що замокання стелі позивача відбувалося згори, де знаходиться квартира, співвласником якої є відповідач. 
При цьому, покликання відповідача на версію, що замокання відбулося внаслідок дощу є неспроможною, оскільки квартира АДРЕСА_6 не знаходиться на останньому поверсі, та не контактує із покрівлею. Більше того, згідно довідки метеослужби, опадів в той період не було.
Суд відхиляє доводи відповідача про необґрунтованість Висновку про вартість матеріального збитку від 26.04.2025. 
Вказаний висновок складений суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_17 , який має відповідний сертифікат на виконання вказаних робіт, досвід роботи, проводив огляд приміщення, що підтверджується відповідним актом, висновок має розрахунки вартості матеріалів та проведених робіт, тому, він є належним та допустимим письмовим доказом у справі.
Водночас, відповідач, заперечуючи проти такого висновку, не надав жодних письмових доказів на його спростування.
При цьому покликання відповідача на розбіжність площ замокання та необхідності виконання робіт, суд відхиляє, оскільки роботи по усуненню замокання потребують робіт і на суміжних ділянках.
Що стосується вимог про стягнення сум згідно статті 625 ЦК України та пені.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18, пункт 31,45) виснувала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Разом із тим, у цій справі суд ще не вирішував питання розміру грошового зобов`язання у справі про відшкодування шкоди, а тому, вказане зобов`язання не стало грошовим. 
Атже, статті 22, 1192 ЦК України передбачають, що з урахуванням обставин справи суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, як відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) так і відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. 
Тому, на вимога про стягнення сум згідно статті 625 Цивільного кодексу є необґрунтованою.
Зважаючи на те, що законом не передбачено стягнення пені за порушення зобов`язань за відшкодування шкоди також не підлягає до задоволення вимога про стягнення пені у розмірі 1813,39 грн.
Тому, позов підлягає до часткового задоволення в частині стягнення 33002 грн витрат завданих збитків.
Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить із такого. 
Частинами першою, третьою стаття 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.  
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн та понесено витрати пов`язані із підготовкою справи до судового розгляду на оплату визначення вартості заподіяної шкоди у розмірі 8800 гривень (а.с. 25,41).
Позов задоволено на суму 33002 грн із заявлених 34923,39 грн, що становить 94,50 %, а тому, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 9231,66 (94,50 % з 9768,96 грн) грн судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов - задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 33 002 гривень завданої матеріальної шкоди та 9231 гривень 66 копійок судових витрат.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_3 , тел. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 адреса АДРЕСА_12 , ІПН НОМЕР_3 .

Головуючий суддя    	В. М. Позняк