490/10758/25 
н\п 2/490/1553/2026

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва
В складі головуючого судді – Чулуп О.С.
При секретарі судових засідань – Правник А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області про повернення коштів

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача в якому просить стягнути з Державного бюджету України відшкодування сплаченого адміністративного штрафу в розмірі 17000 грн. та судові витрати.
В обгрунтування позову позивач вказує, що він 05 вересня 2025 року сплатив штраф згідно постанови про накладення адміністративного стягнення № 1125 від 29.08.2025 року винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в розмірі 17 000 грн. Вказує, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.10.2025 року у справі № 484/5006/25 вищевказану постанову було скасовано, провадження в справі закрито. 20.11.2025 року він звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області із заявою про повернення 17000 грн. коштів сплачених на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення № 1125 від 29.08.2025 року. Листом від 24.11.2025 року ГУ Державної казначейської служби України у Миколаївській області позивачу було відмовлено у поверненні коштів. За такого позивач змушений звернутись до суду.
Представник відповідача надав відзив в якому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача вказує, що Головне управління Державної казначейської служби в Миколаївській області не є належним відповідачем у справі. Вказує, що позивач помилково визначив Головне управління Казначейства, яке відповідно до законодавства є органом повернення коштів з Державного бюджету України за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету Відповідачем у цій справі.
Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом досліджено квитанцію до платіжної інструкції № 51802696 від 05 вересня 2025 року згідно якої ОСОБА_3 сплатив штраф в розмірі 17000 грн. на виконання постанови № 1125 від 29.08.2025 року
Судом досліджено рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.10.2025 року згідно якого скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № 1125 від 29.08.2025 року винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.
Судом досліджено заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області від 20 листопада 2025 року про повернення коштів, а суми сплаченого штрафу на виконання постанови 1125 від 29.08.2025 року.
Судом досліджено лист Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області від 24.11.2025 року згідно якого повідомлено, що для вирішення питання щодо повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету коштів ОСОБА_4 необхідно звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що обставини справи вказують на наявність спору щодо повернення коштів, сплачених позивачем на виконання постанови про накладення адміністративного штрафу після скасування постанови, якою такий штраф застосовано.
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент сплати 05.09.2025 року позивачем штрафу у розмірі 17 000,00 грн юридична підстава для такої сплати існувала, оскільки була чинною постанова про накладення адміністративного стягнення № 1125 від 29.08.2025.
Надалі з огляду на скасування постанови судом відповідна юридична підстава відпала.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 зроблено висновок, що сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), господарський суд може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави (п. 39).
У п. 53 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави.
У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України).
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).
Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).
За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду).
Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) – за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (абзаци перший і п`ятий пункту 5 розділу І Порядку № 787 у редакції, чинній на час звернення до суду).
У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України).
Аналізуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що після скасування судом постанови про накладення на ОСОБА_1 стягнення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. останній, згідно зі статтею 1212 ЦК України, має право на звернення до суду з позовом про стягнення суми перерахованих коштів до Державного бюджету України, як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.
При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Аналогічну позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 по справі №910/23967/16.
За такого суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України відшкодування сплаченого адміністративного штрафу в розмірі 17000 грн. підлягають задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України з Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.
На підставі вищевикладеного, ст.1212 ЦК України, керуючись ст.ст. 79, 80, 81, ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги – задовольнити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування сплаченого адміністративного штрафу в розмірі 17000 грн.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 273 ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя