Провадження № 22-з/812/46/26
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
Іменем України
21 квітня 2026 року м. Миколаїв
справа № 478/1427/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коломієць В.В.,
суддів: Серебрякової Т.В., Тищук Н.О.,
розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Розніна Володимира Андрійовича - про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, 
У С Т А Н О В И В:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 23881 грн 31 коп., нараховані на суму заборгованості 50000 грн., отриману за розпискою від 06.07.2018 року, а саме: інфляційні втрати за період з 01.08.2018 року по 31.10.2025 року на суму 12 773,09 грн; три проценти річних за період з 06.07.2018 року по 29.11.2025 року включно на суму 11 108,22 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 367 грн 23 коп. судового збору.
Додатковим рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2026 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3038 грн 40 коп. витрат на правничу допомогу.
Частково не погодившись з даними рішеннями суду представник ОСОБА_1 -адвокат Рознін В.А. - оскаржив їх в апеляційному порядку. Крім того просив вирішити питання розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги, докази понесення яких будуть надані на протязі п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Розніним В.А., задоволено. Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2026 року та додаткове рішення цього ж суду від 10 лютого 2026 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 62 876 грн 72 коп., нараховані на суму заборгованості в розмірі 50 000,00 грн, отриману за розпискою від 06.07.2018 року, а саме: інфляційні втрати за період з 01.08.2018 року по 31.10.2025 року на суму 51 768 грн 50 коп; три проценти річних за період з 06.07.2018 року по 29.11.2025 року включно у сумі 11 108 грн 22 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений в суді першої інстанції судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений в суді апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 1 453 грн 44 коп.
16 квітня 2026 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла заява представника позивача - адвоката Розніна В.А. - про ухвалення додаткового рішення стосовно розподілу судових витрат шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 287 грн 67 коп. витрат на правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції.
Перевіривши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.
Так, згідно з п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, при ухваленні Миколаївським апеляційним судом постанови від 07 жовтня 2024 року не було вирішено, що є підставою для ухвалення додаткового рішення.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-V «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). 
Велика Палата у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 також вказувала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України…Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. 
Разом із тим, при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Такий же правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на правову допомогу (постанова Верховного Суду від 04.06.2025 року у справі № 490/1923/23).
Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 у справі був адвокат Рознін В.А., який діяв на підставі ордеру серії ВЕ № 1070621, договору про надання правової допомоги від 25 січня 2021 року та додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 01 грудня 2025 року (а.с. 59 зв., 93).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 – адвокатом Розніним В.А. - через систему «Електронний суд» до апеляційного суду було надано: акт приймання-передачі наданих послуг та розписка про отримання винагороди від 15 квітня 2026 року до договору про надання правової допомоги від 25 січня 2021 року з описом послуг та їх вартості на загальну суму 9 287 грн 67 коп., а саме: складення апеляційної скарги– 3000 грн., досягнення позитивного результату для клієнта у вигляді стягнення грошових коштів -10 % від суми стягнення, що складає 6287 грн 67 коп..
Вказані документи були подані адвокатом Розніним В.А. до Миколаївського апеляційного суду 16 квітня 2026 року, тобто до збігу передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку на подання доказів розміру судових витрат. 
Враховуючи критерії реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, з огляду на категорію справи, яка не є складною, її розгляд відбувався у письмовому провадженні без виклику сторін, характер виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, враховуючи, що обумовлений ОСОБА_1 і адвокатом Розніним В.А. розмір «гонорару успіху» за надану правову допомогу у суді апеляційної інстанції не є безумовною підставою для їх стягнення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача до 3000 грн.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн. таких судових витрат.
Керуючись ст. 141, 270 ЦПК України, суд
У Х ВА Л И В:
Заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Розніна Володимира Андрійовича – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 )  на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 3000 грн (три тисячі гривень) відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т.В. Серебрякова

Н.О. Тищук

Повне судового рішення складено 21 квітня 2026 року