Справа №587/5004/25 	
Номер провадження 22-ц/816/1872/26 	
Категорія - 83 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сидоренко А.П. (суддя-доповідач), суддів: Сізова Д.В., Щербаченко М.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бровка Руслана Миколайовича на додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 лютого 2026 року, ухвалене в м. Суми у складі судді Гончаренко Л.М., в цивільній справі № 587/5004/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22 січня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено. Знято арешт, який накладений на будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до постанови про арешт № АА 458972 від 30 березня 2004 року, винесеної відділом ДВС Сумського районного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 7093544 від 24.04.2008.
Знято арешт, який накладений на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до постанови про арешт № АА 458972 від 30 березня 2004 року, винесеної відділом ДВС Сумського районного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 7093597 від 24 квітня 2008 року. 
Знято (скасовано) заборону на нерухоме майно, а саме: будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладена відповідно до ухвали Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2004 року за №79, реєстраційний номер обтяження 9386 від 14 травня 2004 року.
Стягнуто з Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 968 грн 96 коп. сплаченого судового збору. 
26 січня 2026 року представник позивача, адвокат Бровко Р.М., подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з відповідача 18200 грн витрат на правничу допомогу на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.
Додатковим рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06 лютого 2026 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Бровка Р.М. задоволено частково.
Стягнуто з Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за правничу допомогу в сумі 3000 грн. 
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким заяву задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що сторона позивача заявила до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 18200 грн. Детальний опис та вартість робіт, які виконувалися адвокатом, а також обґрунтування необхідності їх вчинення, зазначений в заяві про ухвалення додаткового рішення.
Суд у додатковому рішенні правильно зазначив критерії визначення витрат на правничу допомогу, передбачені законом. Однак, на думку апелянта, ці критерії були застосовані неправильно або не в повному обсязі. Скаржник також вказує, що суд безпідставно зменшив суму витрат з власної ініціативи, оскільки відповідач не подавав клопотання про їх зменшення.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване додаткове рішення відповідає.
Матеріалами справи № 587/5004/25 встановлено, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22 січня 2026 року задоволено позов ОСОБА_1 .
Знято арешт, який накладений на будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до постанови про арешт № АА 458972 від 30 березня 2004 року, винесеної відділом ДВС Сумського районного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 7093544 від 24.04.2008.
Знято арешт, який накладений на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до постанови про арешт № АА 458972 від 30 березня 2004 року, винесеної відділом ДВС Сумського районного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 7093597 від 24 квітня 2008 року. 
Знято (скасовано) заборону на нерухоме майно, а саме: будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладена відповідно до ухвали Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2004 року за №79, реєстраційний номер обтяження 9386 від 14 травня 2004 року.
Стягнуто з Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 968 грн 96 коп. сплаченого судового збору (а.с. 47-48). 
Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у цій справі здійснював адвокат Бровко Р.М. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 01/25-08-25 від 25 серпня 2025 року (а.с. 55-56) та ордеру про надання правничої допомоги серії ВМ № 1055498 (а.с. 5).
До заяви про ухвалення додаткового рішення у цій справі адвокатом Бровко Р.М. на підтвердження понесених витрат на правову допомогу долучено наступні документи: 
акт №1 приймання-передачі виконаних робіт/надання послуг від 26 січня 2026 року (а.с. 54); 
додаткову угоду №1 від 29 грудня 2025 року про внесення змін до Договору №01/25-08-25 від 25 серпня 2025 року (а.с. 61). 
Згідно п.п.1.1.-1.3 договору про надання правової (правничої) допомоги № 01/25-08-25 від 25 серпня 2025 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Бровко Р.М. (далі – договір) слідує, що предметом цього договору є складання та направлення адвокатського запиту на адресу Сумської державної нотаріальної контори, складання позовної заяви про зняття арешту з майна, участь адвоката в судовому засіданні по справі щодо розгляду позову, який зазначений в п. 1.2 цього Договору (за необхідності). 
Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору гонорар - винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами.
Пунктами 4.6, 4.7 договору передбачено, що підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура (у випадку безготівково розрахунку), клієнт сплачує гонорар протягом трьох днів з дати отримання рахунку-фактури.
За п. 5.1 договору він набуває чинності з дати його підписання і діє до 31 грудня 2025 року.
Додатковою угодою № 1 про внесення змін до Договору № 01/25-08-25 від 25 серпня 2025 року п.1 розділу 5 цього Договору викладено в наступній редакції: «договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 30 квітня 2026 року» (а.с.61).
Відповідно до акту № 1 приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 26 січня 2026 року, сторони договору № 01/25-08-25 від 25 серпня 2025 року, склали акт про те, що адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги:
- консультація клієнта  - 700 грн.,
- вивчення законодавчої бази, що врегульовує спірні відносини- 2000 грн,
- вивчення судової практики в цій категорії спорів - 2500 грн,
- складання та направлення на адресу відповідача заяви про зняття арешту - 3000 грн,
- складання позовної заяви – 7000 грн,
- складання запиту до архіву Сумського районного суду та вивчення матеріалів, наданих на запит - 2000 грн,
- складання клопотання про залучення у справу в якості 3-ї особи Сумської РДНК - 1000 грн.
Загальна вартість послуг складає: 18200 грн. 00 коп.
Підписанням цього акту, клієнт підтвердив факт належного отримання наданих правових послуг адвокатом відповідно до положень договору № 01/25-08-25 від 25 серпня 2025 року та відсутність претензій клієнта до адвоката стосовно якості та вартості отриманих послуг, зазначених у цьому Акті (а.с. 54).
Відповідно до матеріалів справи відповідач Сумський відділ державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не звертався.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У відповідності до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року заява №19336/04, § 268)).
Оскаржуючи додаткове рішення у зазначеній справі, представник позивача в апеляційній скарзі наводить доводи по те, що відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, а тому суд першої інстанції не мав права зменшувати розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, з власної ініціативи. 
Дійсно, за нормами ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Втім, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23).
Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав права зменшувати розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу за відсутності клопотання відповідача у справи, є необґрунтованими.
Оцінка реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру здійснюється з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Оцінка суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Вказане відповідає позиції, наведеній у постанові Верховного Суду від 16 березня 2026 року у справі № 522/7662/23.
Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості й достовірності відображеної у них інформації.
Частково задовольняючи заяву представника позивача, суд першої інстанції виходив з того, що
звернення до суду з позовною заявою здійснювалось через електронну систему «Електронний суд», докази і заяви також надсилались через цю систему, розгляд справи відбувався без безпосередньої участі сторін, на підставі їх заяв, а наявні в матеріалах справи документи, надані стороною відповідача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, а тому, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, дійшов висновку про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн є пропорційною та співмірною зі складністю справи та обсягом підготовлених та поданих до суду адвокатом документів.
До того ж, оцінюючи акт приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг від 26 січня 2026 року, в якому серед інших позивач та адвокат погодили факти отримання правових послуг у виді консультації клієнта, вивчення законодавчої бази, що врегульовує дані спірні відносини, вивчення судової практики в даній категорії спорів, необхідно враховувати висновки Верховного Суду, зазначені в постанові від 08 квітня 2021 року в справі № 922/2321/20, про те, що послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки позовної заяви.
Не заслуговують на уваги і посилання апелянта на позицію, висловлену в ухвалі Верховного Суду від 22 січня 2026 року у справі № 372/6826/24, якою порушено питання передачі вказаної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Адже ухвалою Великої Палати Верховного Суд 25 березня 2026 року справу № 372/6826/24 повернуто на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з підстав недоцільності передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу від висновку, викладеного у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бровка Руслана Миколайовича залишити без задоволення.
Додаткове рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 лютого 2026 року у справі № 587/5004/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -  	А.П. Сидоренко	

Судді: Д.В. Сізов 

М.В. Щербаченко