МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 лютого 2026 р.  	№ 640/14600/19 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідачів	Державної податкової служби України, пл. Львівська, 8,м. Київ,04053,  Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ, вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116, 	

про	визнання протиправними та скасування вимоги від 15.05.2019 року № Ф-42158-17 і рішення від 15.07.2019 року № 32942/499-99-11-05-02-25, 	
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (далі – позивач 1), Державної податкової служби України (далі – відповідач 2), в якому просить визнати протиправними та скасувати вимоги від 15.05.2019 року № Ф-42158-17 та рішення від 15.07.2019 року № 32942/499-99-11-05-02 25. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що податкова вимоги від 15.05.2019 року № Ф-42158-17 прийнята з порушенням норм податкового законодавства, строку обчислення недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску. Позивач зазначає, що є застрахованою особою і єдиний внесок за нього у спірний період регулярно нараховував і сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску Позивачем окремо. Крім того, позивач був зареєстрований як ФОП лише з 04.03.2019 року, що підтверджується базою ЄДРПОУ.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивач перебував на податковому обліку в Головному управління ДПС у м. Києві (Оболонський район м. Києва) як ФОП., з 01.01.2012 по 30.06.2019 на загальній системі оподаткування та з 01.07.2019 до 13.02.2020 на спрощеній системі оподаткування. З 2017 року у зв`язку зі змінами в законодавстві, які передбачають, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи (далі – ІКС) Головного управління ДПС у м. Києві, станом на 30.04.2019, в інтегрованій картці платника (далі – ІКП) ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18 270,90 гривень. На підставі цих даних було сформовано оскаржувану вимогу, яка на думку відповідача є правомірною. 
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій заперечує проти обґрунтувань відповідача та повністю підтримує позовні вимоги. 
Ухвалою від 15.04.2025 року справу прийнято до свого провадження суддею Миколаївського окружного адміністративного суду Устиновим І.А.
22.09.2025 року ухвалою суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Брагар В.С. прийняв справу до свого провадження, призначив її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Від відповідача 1 надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що позивач перебував з 01.01.2012 по 30.06.2019 на загальній системі оподаткування та з 01.07.2019 до 13.02.2020 на спрощеній системі оподаткування, Згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи (далі – ІКС) Головного управління ДПС у м. Києві, станом на 30.04.2019, в інтегрованій картці платника (далі – ІКП) ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18 270,90 гривень. Таким чином, засобами ІКС, в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 15.05.2019 № Ф-42158-17 на суму 18 270,90 грн. Нараз в ІКП ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 21 025,06 гривень. 
Ухвалою від 22.10.2025 року суд замінив відповідачів їх правонаступниками. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Дослідивши докази, суд, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач зареєстрований як фізична особа – підприємець та перебував на обліку в Головному управління ДПС у м. Києві, з 01.01.2012 по 30.06.2019 на загальній системі оподаткування та з 01.07.2019 до 13.02.2020 на спрощеній системі оподаткування. 
Згідно з даними інтегрованих карток платника податків у позивача станом на час розгляду срави обліковуються автоматичні нарахування по єдиному внеску згідно обраної системи оподаткування в розмірі мінімального страхового внеску за 2017, 2018, 2019 роки. 
- за 2017 рік по терміну сплати 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн;
- за І-ІV квартали 2018 року по термінах сплати: 19.04.2018 (2457,18 грн), 19.07.2018 (2457,18 грн), 19.10.2018 (2457,18 грн), 21.01.2019 (2457,18 грн);
- І-ІV квартали 2019 року по термінах сплати: 19.04.2019 (2754,18 грн), 19.07.2019 (2754,18 грн), 21.10.2019 (2754,18 грн), 20.01.2020 (2754,18 грн); 
ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачено єдиний внесок в сумі 8268,38 грн, у зв`язку з чим, наразі в ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковується заборгованість в розмірі 21025,06 гривень.
Згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи (далі – ІКС) Головного управління ДПС у м. Києві, станом на 30.04.2019, в інтегрованій картці платника (далі – ІКП) ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18 270,90 гривень.
У зв`язку з наявністю у Позивача боргу з єдиного внеску, 15.05.2019 року відповідачем було сформовано та направлено вимогу № Ф-42158-17 на суму 18 270,90 грн. 
Позивач, вважаючи вимогу протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 16.1.4. п. 16.1. ст.16 Податкового кодексу України (надалі ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
У силу п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Податковим кодексом, законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI(далі - Закон №2464-VI, по тексту в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)
Відповідно до п.2 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Виключно Законом №2464-VI визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п.2 ст.2 Закону №2464-VI).
Пунктом 3 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI та п.п.3 п.1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.
Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у 2017, 2018 та 2019 роках.
Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції №449, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 №435, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за №460/26905, (далі - Порядок №435, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова". Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою №Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми "початкова".
Згідно з вимогами Закону №2464-VI та Інструкції №449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.
Відповідно до вимог п.п.6, 7 ст.13 Закону №2464-VI та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.
Приписами статті 25 Закону та пункту 3 Розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (п.3 Розділу VI Інструкції).
Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону №2464-VI та Інструкції №449, контролюючим органом нараховано позивачу недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 18 270,90 грн. за 2017-2019 роки, оформлену вимогою від 15.05.2019 № Ф-42158-17.
Згідно наявних в матеріалах справи доказів, зокрема інтегрованої картки платника податку, у Позивача обліковується недоїмка, а відтак, вимога про сплату боргу (недоїмки) ,що є предметом оскарження, сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.
Отже, наявність у позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що він був зареєстрований лише 30.06.2019 року, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував з 01.01.2012 по 30.06.2019 на загальній системі оподаткування та з 01.07.2019 до 13.02.2020 на спрощеній системі оподаткування. 
Також, позивачем не надано належних доказів його працевлаштування та сплати за нього ЄСВ роботодавцем у період 2017, 2018, 2019 років. Наданий позивачем витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань про юридичну особу «Якісні меблі», в якому зазначено, що позивач зазначений керівником не підтверджує сплату за нього ЄСВ. Позивачем не надано до суду витяг з Індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5, ОК-7). 
Таким чином, вимога від 15.05.2019 року № Ф-42158-17 та рішення від 15.07.2019 року № 32942/499-99-11-05-02 25 є правомірними. 
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволення позовних вимог належить відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (пл. Львівська, 8,м. Київ,04053 43005393) Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ (вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116 44116011) про визнання протиправними та скасування вимоги від 15.05.2019 року № Ф-42158-17 і рішення від 15.07.2019 року № 32942/499-99-11-05-02-25, відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар