П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13350/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
01 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Граб Л.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 86 % суддівської винагороди.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 22.08.2025 перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 та виплачувати у розмірі 94 % відповідних сум суддівської винагороди, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів: проходження строкової військової служби з 14 листопада 1978 року до 19 грудня 1980 року - 2 роки 1 місяць 5 днів; половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01 вересня 1981 року до 29 червня 1985 року - 1 рік 10 місяців 29 днів; роботи на посаді слідчого Замостянського РВ Управління внутрішніх справ виконкому Вінницької обласної Ради народних депутатів з 01 жовтня 1985 до 25 грудня 1985 - 2 місяців 24 дні, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплаченим сум.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 рішенням Вінницької обласної ради народних депутатів від 13.07.1987 №244 призначений на посаду державного арбітра державного арбітражу Вінницької області. Постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 №2559-ХІІ призначений арбітром арбітражного суду Вінницької області.
Указом президента України від 10.11.2017 №357/2017 призначений на посаду судді Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 19.08.2025 №1735/о/15-25 позивач звільнений з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Позивач, 20.08.2025 через персональний кабінет пенсіонера звернувся до органів пенсійного фонду України із заявою про призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Згідно із протоколом про перерахунок пенсії від 29.08.2025 № 0238300110848 загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 46 років 1 місяць 27 днів, в тому числі судді - 38 років 0 місяців 11 днів.
Позивач вважає, що відповідачем при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці не було враховано до стажу, який дає право на звільнення судді у відставці період проходження військової служби 2 роки 1 місяць 5 днів; половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого Замостянського РВ Управління внутрішніх справ виконкому Вінницької обласної Ради народних депутатів - 2 місяці 24 дні.
Також вважає, що неправильно зараховано стаж судді, а саме, 38 років 0 місяців 11 днів замість правильного - 38 років 1 місяців 13 днів.
Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, усіх періодів, які підлягають врахуванню до такого стажу, протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".
За змістом п. 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Відповідно до ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VIII суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Абзацом 4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Згідно з абз. 4 п. 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Суд звертає увагу, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Так, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19.08.2025 № 1735/0/15-25 стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку становить 42 роки 4 місяці 11 днів, а саме: стаж роботи на посаді судді - 38 років 1 місяць 13 днів; період проходження військової служби - 2 роки 1 місяців 5 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого Замостянського РВ Управління внутрішніх справ виконкому Вінницької обласної Ради народних депутатів - 2 місяці 24 дні.
Частиною 2 ст. 137 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесено зміни до статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Саме така правова позиція покладена в основу рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
Законодавство, що діяло на день призначення ОСОБА_1 арбітром арбітражного суду Вінницької області (відповідно до Постанови Верховної Ради України від 7 липня 1992 року № 2559-ХІІ), не регламентувало питань визначення стажу роботи, що дає право на відставку судді, оскільки не визначало права судді на відставку.
Під час роботи ОСОБА_1 на посаді судді арбітражного (господарського) суду Вінницької області набрав чинності Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), частиною першою статті 43 якого було визначено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку із закінченням строку повноважень.
Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-ХІІ, зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
На день прийняття Верховною Радою України Постанови від 7 липня 1992 року № 2559-ХІІ, якою ОСОБА_1 призначено арбітром арбітражного суду Вінницької області, статус арбітра визначався Законом України від 4 червня 1991 року № 1142-ХІІ «Про арбітражний суд» (зі змінами, внесеними Законом України від 15 травня 1992 року № 2350-ХІІ) і не був тотожний статусу судді.
Водночас 10 лютого 1993 року введено в дію Закон № 2862-ХІІ, частиною другою статті 1 якого встановлювалося, що судді є посадовими особами державної влади, які в конституційному порядку наділені повноваженнями здійснювати правосуддя і виконувати свої обов`язки на професійній основі в Конституційному Суді України, Верховному Суді України, Верховному Суді Республіки Крим, обласних, Київському і Севастопольському міських, районних (міських), міжрайонних (окружних), військових судах, у Вищому арбітражному суді України, арбітражному суді Республіки Крим, обласних, Київському і Севастопольському міських арбітражних судах.
Постановою Верховної Ради України від 6 травня 1993 року № 3192-ХІІ пункт 6 Постанови Верховної Ради України від 15 грудня 1992 року № 2863-ХІІ «Про порядок, введення в дію Закону України «Про статус суддів» доповнено частиною другою такого змісту: «Встановити, що при обрахуванні стажу роботи судді арбітражного суду відповідно до пункту 1 статті 43, пунктів 4, 5 статті 44 Закону України «Про статус суддів» враховується час його попередньої роботи на посаді державного арбітра державного арбітражу, арбітра арбітражного суду».
Під час роботи ОСОБА_1 на посаді судді Господарського суду Вінницької області вступили в дію Указ Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та постанова Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - Указ № 584/95) (далі - Постанова № 865).
Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу № 584/95, абзацу другого пункту 3-1 Постанови № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Із записів з копії військового квитка та трудової книжки позивача встановлено, що з 14 листопада 1978 року до 19 грудня 1980 року ОСОБА_1 , проходив службу в Збройних Силах СРСР.
З 1 вересня 1981 року до 29 червня 1985 року ОСОБА_1 навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського (з 20 березня 1991 року - Українська юридична академія імені Ф.Е. Дзержинського).
Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає йому право на звільнення у відставку, підлягає зарахуванню період проходження військової служби - 2 роки 1 місяць 5 днів та половина строку навчання у вищому навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів.
Ураховуючи положення абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону № 2862-ХІІ, відповідно до наявних записів у копії трудової книжки ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає йому право на звільнення у відставку, підлягає зарахуванню стаж роботи ОСОБА_1 на посаді слідчого Замостянського РВ Управління внутрішніх справ виконкому Вінницької обласної Ради народних депутатів із 1 жовтня 1985 року до 25 грудня 1985 року.
Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на відставку, підлягають зарахуванню додатково 2 місяці 24 дні.
При цьому, ч. 1 ст. 57 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" передбачає, що рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1, 2 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених законом.
Враховуючи, що рішення Вищої ради правосуддя від 19.08.2025 № 1735/0/15-25 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку" не оскаржено та не скасовано, тому підстави для не зарахування вищезазначеного суддівського стажу відсутні. колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці безпідставно не зарахував вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання підлягають зарахуванню як безпосередній стаж роботи на посаді судді, так і період проходження військової служби - 2 роки 1 місяців 5 днів; половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого Замостянського РВ Управління внутрішніх справ виконкому Вінницької обласної Ради народних депутатів - 2 місяців 24 дні.
Загалом, загальний стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 становить 42 роки 4 місяці 11 днів.
Водночас, суд вірно зазначив, що безпідставне незарахування відповідачем спірних періодів роботи, військової служби та навчання до суддівського стажу позивача призвело до того, що обрахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці проводиться в значно меншому розмірі, ніж це передбачено Законом № 1402-VIII. Більше того, розрахунок такого стажу взагалі не входить до повноважень пенсійного органу. Це підтверджується Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі Порядок № 3-1), згідно з яким призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці здійснюється, зокрема, на підставі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, що складається (оформляється) відповідним судом.
Як встановлено із розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , складеного Верховним Судом, загальний стаж судді ОСОБА_1 становить 42 роки 4 місяці 11 днів.
Таким чином, відсутні підстави не враховувати вказаний суддівський стаж позивача як такий, який надає йому право на відставку та виплату щомісячного довічного грошового утримання у відповідача не має.
Згідно з ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Враховуючи, що загальний стаж роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 42 роки 4 місяці 11 днів, тому розмір довічного грошового утримання має складати 94 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді період проходження військової служби - 2 роки 1 місяців 5 днів; половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 10 місяців 29 днів; стаж роботи на посаді слідчого Замостянського РВ Управління внутрішніх справ виконкому Вінницької обласної Ради народних депутатів - 2 місяців 24 дні.
Відповідно, дії відповідача щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання на рівні 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді також є неправомірними.
Враховуючи зазначене, належним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, з 22.08.2025 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 94 % від відповідних сум суддівської винагороди, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів: проходження строкової військової служби з 14 листопада 1978 року до 19 грудня 1980 року - 2 роки 1 місяць 5 днів; половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01 вересня 1981 року до 29 червня 1985 року - 1 рік 10 місяців 29 днів; роботи на посаді слідчого Замостянського РВ Управління внутрішніх справ виконкому Вінницької обласної Ради народних депутатів з 01 жовтня 1985 до 25 грудня 1985 - 2 місяців 24 дні.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів скаржника, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Граб Л.С.    Матохнюк Д.Б.