465/584/26
1-кп/465/847/26 

Вирок
Іменем України

23.04.2026 року Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження (в рамках якого об`єднано кримінальні провадження №12025141370000869 від 24.11.2025 року та №12026142370000009 від 07.01.2026 року) про обвинувачення 

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, із вищою освітою, розлученої, тимчасово не працюючої, раніше судимої, востаннє вироком Франківського районного суду м. Львова від 01.05.2025 року за ст.390-1, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, зареєстрованої і проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.126-1, 390-1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 23.11.2025 року близько 15:30 год., перебуваючи за місцем свого спільного проживання із батьком ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 , умисно та безпідставно вчинила по відношенню до нього психологічне насильство, що носить системний характер, а саме словесно погрожувала, принижувала та виражалася грубою нецензурною лексикою, що призвело до змін у структурі особистості, емоційній сфері та основних сферах діяльності, порушення адаптивного рівня життєдіяльності та соціального функціонування.
Вказані дії ОСОБА_4 є умисними та систематичними, оскільки до цього моменту відносно неї було складено протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), які в подальшому розглянуті судом, та ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто за ст.173-2 КУпАП, зокрема:
-22.09.2024 року близько 07:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання: АДРЕСА_1 , вчинила стосовно свого батька ОСОБА_5 домашнє насильство психологічного характеру, а саме погрожувала йому розправою, чим вчинила дії, які завдали моральну шкоду ОСОБА_5 , повторно протягом року, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.173-2 КУпАП. За результатами розгляду Франківським районним судом міста Львова протоколу про вищевказане адміністративне правопорушення постановою від 27.11.2024 року ОСОБА_4 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень;
- 17.11.2024 року о 15:45 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно свого батька ОСОБА_5 , а саме словесно погрожувала, застосувавши фізичну силу, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.173-2 КУпАП. За результатами розгляду Франківським районним судом міста Львова протоколу про вищевказане адміністративне правопорушення постановою від 17.02.2025 року ОСОБА_4 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень;
-27.05.2025 року о 20:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання: АДРЕСА_1 , повторно вчинила відносно свого батька ОСОБА_5 психологічне домашнє насильство, а саме ображала, принижувала, погрожувала фізичною розправою, чим завдала шкоди психічному здоров`ю потерпілого та вчинила адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.3 ст.173-2 КУпАП. За результатами розгляду Франківським районним судом міста Львова протоколу про вищевказане адміністративне правопорушення постановою від 29.09.2025 року ОСОБА_4 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1020 гривень.
Крім цього, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2025 року у справі №465/11409/25 (провадження №2-о/465/422/25) видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 строком на 6 місяців, яким визначено заходи тимчасового обмеження її прав відносно батька, а саме: заборонено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, ОСОБА_4 , будучи ознайомлена з рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2025 року у справі № 465/11409/25 (провадження №2-о/465/422/25) про видачу обмежувального припису, яким відносно неї встановлено вищенаведене обмеження її прав, 06.01.2026 року близько 14:54 год., маючи умисел на вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, порушила даний обмежувальний припис, а саме прийшла у місце проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , і перебувала там всупереч зазначеному вище рішенню суду.
Таким чином, ОСОБА_4 скоїла домашнє насильство, а саме умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 К України, а також умисне невиконання обмежувального припису, що застосований до неї судом, тобто вчинила кримінальний проступок, передбачений ст.390-1 КК України.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.126-1, 390-1 КК України, визнала повністю. При цьому, вказала, що усі обставини, викладені в обвинувальних актах, є достовірними і вона їх визнає. З потерпілим – своїм батьком ОСОБА_5 перебуває у постійному конфлікті, бо вважає, що він зіпсував їй життя. У скоєному не кається і потреби просити вибачення у потерпілого не вбачає.
У свою чергу, допитаний в ході розгляду справи потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 23.11.2025 року його донька ОСОБА_4 близько 06.40 год. за місцем їх проживання увімкнула наявний у неї телефон на гучномовець та на повну гучність і в нецензурній формі висловлювала невідомій особі свої образи та нецензурно характеризувала батька. На зауваження з приводу недопустимості такої поведінки обвинувачена замкнулась в кімнаті і надалі голосно ображала потерпілого. Щоб не провокувати конфлікту останній разом із дружиною – матір`ю обвинуваченої ОСОБА_4 вийшли з квартири і пішли провідати онуків – дітей обвинуваченої, щодо яких остання у 2021 році була позбавлена батьківських прав. Близько 13.00 год. вони повернулися додому, де обвинувачена знову нецензурно висловлювалась до батька та погрожувала йому розправою. Після цього потерпілий з дружиною знову вийшли з помешкання, а коли повторно повернулися, ОСОБА_4 з новою силою розпочала лайку та висловлювати образи в бік потерпілого. Наведене змусило його викликати поліцію, яка впродовж п`яти годин оформляла матеріали та видала стосовно ОСОБА_4 тимчасовий заборонний припис строком на десять діб. Після цих подій 24.11.2025 року ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області було розпочато щодо ОСОБА_4 кримінальне провадження за ст.126-1 КК України. На наступний день - 25.11.2025 року потерпілий звернувся із заявою в суд стосовно видачі щодо доньки обмежувального припису. 24.12.2025 року обвинувачена повернулася до помешкання, потерпілий повідомив її про дію обмежувального припису. Незважаючи на це, 24.12.2025 року та 05.01.2026 року обвинувачена поверталася до місця проживання потерпілого попри наявну заборону перебувати у такому місці. 06.01.2026 року ОСОБА_4 прийшла до помешкання потерпілого в стані сп`яніння, знову висловлювала батьку свої образи на нього. У цей час у помешканні перебував дільничний інспектор поліції, який здійснював контроль дотримання обвинуваченою тимчасових заборонних приписів та обмежувальних приписів. Тому факт порушення покладених на обвинувачену обов`язків, в тому числі заборону перебувати в квартирі потерпілого, одразу було зафіксовано на місці. Попри це, домашнє насильство вчиняється ОСОБА_4 стосовно потерпілого на систематичній основі. Тільки у 2025 році було видано три тимчасові заборонні приписи. Незважаючи на це, обвинувачена й надалі погрожувала потерпілому і в психологічному плані знущалася з нього. Крім цього, потерпілий вважає, що його донька викрала документи з квартири, створює додаткові перешкоди для нормального життя потерпілого. Загалом конфлікт між ним і донькою триває з 10.11.2012 року, тобто з того часу, як ОСОБА_4 почала жити разом з батьком в одній квартирі. Остання ніде не працює і не бажає працювати, має проблеми з алкоголем та самоусунулась як від утримання своїх дітей, маючи величезну заборгованість по аліментах, так і від побутових справ. Зазначив, що, як батько, бажає добра для доньки, однак, підстав пробачати обвинувачену не має.
Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченої, потерпілого, дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченої та матеріалів щодо речових доказів у справі, доля яких підлягає вирішенню у кінцевому рішенні за наслідками розгляду кримінального провадження.
Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 домашнього насильства, а саме умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винна перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 К України, а також умисного невиконання обмежувального припису, що застосований до неї судом, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчинених нею кримінальних правопорушень, з яких те, що кваліфіковано за ст.126-1 КК України, з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, а те, яке кваліфіковано за ст.390-1 КК України, - до кримінальних проступків, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, мету їх вчинення, зокрема залякування потерпілого, створення для нього дискомфортних умов життя, бажання обвинуваченої присікти прагнення потерпілого до мирного і безконфліктного співжиття, кількість епізодів вчинення домашнього насильства стосовно одного потерпілого, наявність обтяжуючої обставини, якою суд визнає вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою обвинувачена перебуває у сімейних відносинах (донькою стосовно батька), відсутність пом`якшуючих покарання обставин, особу ОСОБА_4 , яка ніде не працює, раніше судима, нові кримінальні правопорушення вчинила, ще не відбувши покарання за попереднім вироком Франківського районного суду м. Львова від 01.05.2025 року, нейтрально характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Тому, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеру і ступеня їх суспільної небезпеки, відсутності пом`якшуючих покарання обставин, наявності обтяжуючої обставини, а також даних про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка з огляду на неодноразове притягнення її до кримінальної та адміністративної відповідальності за правопорушення, пов`язані з домашнім насильством, є схильною до вчинення таких правопорушень та має чіткі установки на їх скоєння, у вчиненому не кається, останній слід призначити покарання за кожне з вчинених кримінальних правопорушень у виді обмеження волі. Водночас при призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд застосовує положення ч.1 ст.70 КК України та вважає за доцільне, з огляду на встановлені обставини справи, визначити таке за правилами поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Приймаючи до уваги вимоги ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних проступків та злочинів.
При цьому, суд враховує, що відповідно до положень ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. У даному випадку, будучи засудженою вироком Франківського районного суду м. Львова від 01.05.2025 року у справі №465/5382/24 за ст.390-1 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік 1 місяць, ОСОБА_4 призначене їй за вказаним вироком суду покарання в повному обсязі ще не відбула. Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки Франківського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області від 15.01.2026 року №123/36/24/1-26 за вищевказаним вироком суду ОСОБА_4 перебуває на обліку органу пробації з 02.10.2025 року, період відбуття покарання 02.10.2025 року – 01.12.2026 року. Тому з огляду на викладене остаточне покарання обвинуваченій підлягає призначенню за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, частини невідбутого покарання за попереднім вироком, яке ще обвинуваченою не відбуте в повному обсязі. При цьому, підлягають застосуванню правила складання покарань, визначені п.5 ч.1 ст.72 КК України, відповідно до яких одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду. 
При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_4 обмежувальних заходів, оскільки такі згідно ч.1 ст.91-1 КК України застосовуються виключно в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством. У даному випадку встановлено, що на даний час стосовно ОСОБА_4 уже вжито обмежувальних заходів рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18.12.2025 року у справі № 465/11409/25, згідно якого ОСОБА_4 строком на шість місяців заборонено перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане рішення суду набрало законної сили, є чинним, а отже, встановлені для обвинуваченої заборони продовжують діяти, відповідно, механізм захисту потерпілого вже задіяний. Більш того, за даним вироком ОСОБА_4 призначається покарання у виді обмеження волі. Тому з урахуванням наведеного в сукупності на даний час немає підстав для вжиття заходів з метою додаткового забезпечення безпеки постраждалої від домашнього насильства особи.
Підстави для зміни чи скасування раніше застосованого до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.
Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.126-1, 390-1 КК України, та призначити їй покарання:
-за ст.126-1 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
-за ст.390-1 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
Відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного  ОСОБА_4 покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 01.05.2025 року та, з урахуванням правил ч.1 ст.72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців обмеження волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченої ОСОБА_4 , у виді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Речові докази: 2 DVD-R диски із записами з нагрудних камер працівників Управління патрульної поліції у Львівській області за 23.11.2025 року та 1 CD-R диск із відеозаписами з нагрудної камери ДОП СДОП ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області за 06.01.2026 року – залишити при матеріалах кримінального провадження (в матеріалах досудового розслідування).
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1