Справа № 127/33440/25
Провадження № 22-ц/801/724/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року	Справа № 127/33440/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б. 
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №127/33440/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2026 року, яке ухвалила суддя Борисюк І.Е. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 14 січня 2026 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог. 
В жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2025 року в справі № 127/38951/24 розірвано шлюб між сторонами. У шлюбі у сторін народились: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від своїх обов`язків по утриманню спільних дітей, які повністю знаходяться на утриманні позивачки.
Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 8000 грн, щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, по 4000 грн на кожну дитину, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. 
Рішення суду першої інстанції.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 2500 грн щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2025 року і до досягнення кожним із дітей повноліття. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. Допущено негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 757 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду в частині задоволених вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, а тому таке рішення підлягає зміні, шляхом збільшення розміру аліментів. Просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 січня 2026 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити збільшивши їх розмір з 2500 грн до 4000 грн.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач не надав суду доказів свого матеріального становища, яке б підтверджувало його неспроможність сплачувати аліменти саме у розмірі 4000 грн на кожного з дітей.
Вважає, що визначений судом розмір аліментів по 2500 грн на кожну дитину щомісячно є явно заниженим, не забезпечує мінімально достатнього рівня матеріального утримання дитини та фактично перекладає основний тягар її забезпечення на неї, що суперечить принципу рівної участі батьків у вихованні та утриманні дитини, закріпленому сімейним законодавством України. Такий розмір аліментів не відповідає інтересам дітей та не забезпечує умов для її гармонійного фізичного, психічного й соціального розвитку.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вінницький міського суду Вінницької області від 12 січня 2026 року, надано учасникам справи 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Проте відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 лютого 2026 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2002 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2025 року (справа № 127/38951/24), було розірвано. 
У сторін є спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із матір`ю.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач офіційного доходу не має, доказів наявності в нього рухомого та нерухомого майна матеріали справи не містять, а тому з урахуванням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, судом стягнуто аліменти в розмірі по 2500 грн на кожну дитину. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Положеннями ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дітей той із них, хто проживає окремо від них, може брати участь в їх утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дітей, разом з яким проживають діти.
Стягнення аліментів на дітей є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу).
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум визначений для дітей до 6 років — 2 817 грн, для дітей віком від 6 до 18 років в сумі 3 512 гривень. 
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Аналізуючи зазначені норми закону, апеляційний суд виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для них утримання у розмірі, не меншому половини прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я.
Цей мінімум стягується з батьків навіть при наявності доходу лише в межах державних соціальних гарантій, призначених батькам (пенсій, допомог тощо) і не є достатнім для задоволення потреб дитини, тому при наявності більших доходів у батьків, відповідно й аліменти повинні визначатися у більшому розмірі від мінімальної межі.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з приписами ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням наведених вимог закону та встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції правильно констатував, що позивачка має право на отримання аліментів у твердій грошовій формі за її вибором.
При цьому відповідач не ухиляється від добровільного надання матеріальної допомоги на утримання їх спільних неповнолітніх дітей, що підтверджується наданими ним для суду квитанціями та скріншотами переписки із позивачкою (а.с.32 – 36).
З матеріалів справи вбачається, що у відповідач офіційного доходу не має, доказів наявності в нього рухомого та нерухомого майна матеріали справи не містять.
Отже, відповідачем належними та допустимими доказами спростовано доводи щодо можливості стягнення з нього аліментів у визначеному позивачкою розмірі – по 4000 грн щомісячно на кожну дитину.
Таким чином, є не обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що стягнутий судом з відповідача розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 2500,00 грн на кожну дитину є недостатнім для утримання дітей, оскільки не доведено, що матеріальне становище платника аліментів дає змогу сплачувати аліменти у розмірі по 4000 грн на дитину.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. 
Також апеляційний суд звертає увагу, що у разі зміни матеріального стану платника аліментів (в кращу сторону), позивач не позбавлена права звернутися з позовом про збільшення розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.
З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи, що позивач та відповідач є працездатними особами, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей підлягають задоволенню частково, а їх розмір, з урахуванням обставин справи, вірно визначений судом першої інстанції в розмірі по 2500 грн на кожну дитину.
Отже, враховуючи наведені позивачкою у позовній заяві та в апеляційній скарзі доводи щодо матеріального становища та інші обставини, що мають істотне значення у даній справі, які у повній мірі враховані судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів на дітей, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Таким чином колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з урахуванням мотивів викладених у цій постанові. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницький міського суду Вінницької області від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий     О. Ю. Береговий 

Судді      О. В. Ковальчук 

Т. Б. Сало