ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

09 лютого 2026 року	Справа №160/34197/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Турової О.М., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі №160/33417/24 із застосуванням обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі №160/33417/24 без обмеження її максимальним розміром.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ). Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року у справі №160/33417/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зобов`язано перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до довідки від 26.06.2023 за №33/24/С-10376, наданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», у розмірі 83% відповідних сум відповідного грошового забезпечення з 01.12.2019 року і в подальшому, з урахуванням виплачених сум. На виконання вищевказаного рішення відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, проте обмежив її максимальним розміром. На думку позивача, обмеження відповідачем пенсії максимальним розміром є протиправним та порушує право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення, оскільки норма, якою було передбачено обмеження пенсій військовослужбовців десятьма прожитковими мінімумами, а саме: частина сьома статті 43 Закону №2262-ХІІ втратила чинність з часу проголошення Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016, яким ця норма визнана неконституційною, відтак, вона не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Водночас, у 2019-2021р.р. будь-яких змін до ст.43 Закону №2262-ХІІ не вносилося. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/34197/25, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з 08.01.2026 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
29.12.2025 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ним на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року у справі №160/33417/24 проведено перерахунок пенсії позивача на підставі оновленої довідки від 26.06.2023 за №33/24/С-10376, наданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», у розмірі 83% відповідних сум відповідного грошового забезпечення з 01.12.2019 року та з урахуванням максимального розміру пенсії, встановленого ст.43 Закону №2262-ХІІ та ст.2 Закону України від 08.07.2011р. №3668-VII «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». При цьому рішенням суду у справі №160/33417/24 не зобов`язано органи Пенсійного фонду України проводити перерахунок пенсії позивача понад максимальний розмір, визначений статтею 43 Закону №2262-ХІІ, тому розмір пенсії та доплати обчислено з урахуванням обмеження, передбаченого законодавством. Зважаючи на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог повністю, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року у справі №160/33417/24 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094 ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області щодо зменшення розміру з 83% до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2019 року;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до довідки від 26.06.2023 за №33/24/С-10376, наданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області», у розмірі 83% відповідних сум відповідного грошового забезпечення з 01.12.2019 року і в подальшому, з урахуванням виплачених сум.
Вказане рішення суду від 03.02.2025 року у справі №160/33417/24 набрало законної сили 06.03.2025 року.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року у справі №160/33417/24, яке набрало законної сили, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 в розмірі 83% від грошового забезпечення 23 741,57 грн, зазначеного у довідці від 26.06.2023 за №33/24/С-10376, наданій Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області».
Разом з тим, під час вищевказаного перерахунку пенсії позивача відповідачем застосований максимальний розмір пенсії, визначений ст.43 Закону №2262-ХІІ, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №62703-47678/Л-01/8-0400/25 від 14.11.2025 року, з якого слідує, що оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 у справі №160/33417/24 відповідача не було зобов`язано проводити перерахунок пенсії понад максимальний розмір, визначений ст.43 Закону №2262-ХІІ, тому розмір пенсії позивача та розмір доплати обчислено з урахуванням обмеження, передбаченого законодавством. 
Позивач, не погодившись з обмеженням його пенсії максимальним розміром, звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Так, спірнім в цій справі є питання наявності правових підстав для застосування відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії позивача обмеження її максимальним розміром, передбаченого ст.43 Закону №2262-ХІІ та ст.2 Закону України від 08.07.2011р. №3668-VII «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі – Закон №3668-VII). 
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом №3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.
Відповідно до положень статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України (92-15), законів України "Про державну службу" (3723-12), "Про прокуратуру" (1789-12), "Про статус народного депутата України" (2790-12), "Про Національний банк України" (679-14 ), "Про Кабінет Міністрів України" (2591-17), "Про дипломатичну службу" (2728-14), "Про службу в органах місцевого самоврядування" (2493-14), "Про судову експертизу" (4038-12 ), "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12), "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" (540/97-ВР), "Про наукову і науково-технічну діяльність" (1977-12), "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (2262-12), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), "Про пенсійне забезпечення" (1788-12), "Про судоустрій і статус суддів" (2453-17), Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" (379/95-ВР), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас, Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.
Таким чином, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
При цьому положення статті2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Отже, була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення КонституційногоСуду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. 
При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2Закону №3668-VI.
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулювали правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони суперечили одна одній.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19 та постанові від 22.01.2022р. у справі №240/7087/20.
За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім цього, в подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.
Згідно з п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022р. №7-р(ІІ)2022 приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відтак, 12.04.2023 року приписи статті 2 Закону №3668-VI також втратили свою чинність. 
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин (під час перерахунку пенсії позивача на підставі рішення суду від 03.02.2025 у справі №160/33417/24) не існувало колізії між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців, тож відповідачем у спірних правовідносинах безпідставно застосовано положення статті 43 Закону №2262-XII в редакції Закону №3668-VI, а також статті 2 Закону №3668-VI, які були визнані неконституційним та втратили свою чинність.
Враховуючи зазначене, дії відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, при перерахунку його пенсії з 01.12.2019р. на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року у справі №160/33417/24, є протиправними. 
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За наведених обставин, враховуючи встановлення судом протиправності дій відповідача щодо обмеження пенсії позивача при її перерахунку з 01.12.2019р. максимальним розміром, з метою відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року у справі №160/33417/24 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог повністю.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Зважаючи на задоволення позовних вимог повністю, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у загальному розмірі 1211,20 грн підлягають відшкодуванню на користь останньої шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 при її перерахунку з 01.12.2019р. на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року у справі №160/33417/24.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) здійснити з 01.12.2019р. перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 року у справі №160/33417/24 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова