ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 447/2883/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.

та представників
Позивача: Мусаковський А.В.
Відповідача : не з`явився
Третьої особи: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2025
(головуючий - Желік М.Б., судді Галушко Н.А., Орищин Г.В.)
на рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2025
( суддя - Козак І.Б.)
у справі №447/2883/21
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ампір Капітал"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 
про припинення договору іпотеки від 18.07.2012,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та короткий зміст судових рішень щодо передачі позову за підсудністю 
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства "ОКСІ БАНК"(далі - АТ"ОКСІ БАНК") про визнання припиненим договору іпотеки від 18.07.2012, укладеного між АТ "ОКСІ БАНК" та ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , Третя особа) та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном О. С., зареєстрований в реєстрі за № 1030 з наступними змінами.
2. 05.11.2024 замінено АТ "ОКСІ БАНК" на належного відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Ампір капітал".
3. Постановою Львівського апеляційного суду від 10.11.2022, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09.08.2023, провадження у справі закрито.
4. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28.11.2022 справу передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області.
5. Позов обґрунтовано тим, що позивач вважає, що договір іпотеки припинено внаслідок виконання зобов`язань за договором кредиту на суму 500 000, 00 грн. Крім того, позивач зазначає, що грошові кошти видані банком в розмірі 96 000,00 грн не охоплювалися іпотекою, що також свідчить про припинення іпотеки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
6. Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.03.2025 залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2025, у задоволенні позову відмовлено.
7.Судові рішення мотивовано тим, що договір іпотеки укладений між учасниками справи, не встановлює будь-яких інших умов припинення іпотеки, ніж це передбачено в законі. Іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання у зв`язку з його повним виконанням. Натомість, матеріалами справи не підтверджується припинення основного (кредитного) зобов`язання та сплати кредиту і штрафних санкцій ФОП Фенциком І.Є, відтак відсутні підстави для припинення зобов`язань за кредитним договором та припинення договору іпотеки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
8. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, позивач звернулась з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позову.
9. У касаційній скарзі скаржник посилається на п. 1 частини 2 ст. 287 ГПК України, та зазначає, що суди безпідставно та необґрунтовано відмовили у позові. Матеріали справи не містять доказів, що кошти які перераховувались ФОП Фенцику І.Є. перераховано в межах кредитного договору від 18.07.2012 у справі № 30/12-ВКЛ. Скаржник зазначає про неврахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2019 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 01.02.2023 у справі № 910/9872/21. 
10. Крім того, посилаючись на п. 4 частини 2 ст. 287 ГПК України, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанції не було належним чином досліджено докази та встановлені обставини справи, внаслідок чого суди передчасно вказали на те, що зобов`язання за кредитним договором не виконано, а враховуючи звернення банку з вимогою про звернення стягнення на майно, унеможливлює визнання припиненою іпотеки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
11. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 18.07.2012 ПАТ "ОКСІ БАНК" та ФОП Фенцик І.Є. уклали кредитний договір з відкриттям відновлювальної кредитної лінії № 30/12-ВКЛ (кредитний договір) згідно умов якого кредитодавець надав грошові кошти (відкриває відновлювальну кредитну лінію) позичальнику з лімітом кредитування 300 000 грн у строк з 18 липня 2012 по 17 липня 2017 на поповнення обігових коштів, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити 23 % річних, а також комісії на умовах, передбачених договором.
12. Додатком № 1 до вказаного кредитного договору, що є невід`ємною його частиною, узгоджено графік зменшення ліміту кредитної лінії з серпня 2012 по 17 липня 2017.
13. Пунктом 2.3 кредитного договору від 18 липня 2012 № 30/12-ВКЛ встановлено, що днем повернення кредиту вважається день повної сплати позичальником усієї суми заборгованості за кредитом на позичковий рахунок.
14. Згідно з п. 3.1 кредитного договору, виконання позичальником зобов`язань за договором забезпечується іпотекою нерухомого майна та землі згідно договору іпотеки.
15. 18.07. 2012 ПАТ "ОКСІ БАНК" та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном О. С., зареєстрований у реєстрі за № 1030.
16. Відповідно до умов договору іпотеки, цей договір забезпечує виконання вимог іпотекодержателя за кредитним договором від 18.07.2012 № 30/12-ВКЛ, який укладено між іпотекодержателем та ФОП Фенциком І.Є. , а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі («основне зобов`язання»).
17. Сторонами у п. 1.3 договору іпотеки визначено предмет іпотеки, який належить іпотекодавцям на підставі договору дарування житлового будинку та на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку. Сторони узгодили гарантії за договором, права та обов`язки іпотекодержателя й іпотекодавців, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідальність сторін, а також додаткові умови договору.
18. Розділом 6 договору іпотеки передбачено, що сторони дійшли згоди, що договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та додаткових договорів до нього. Право іпотеки та цей договір припиняє чинність у разі: припинення основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою; знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавці не замінили або не відновили предмет іпотеки; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, права власності на предмет іпотеки; в інших випадках передбачених законодавством.
19. Додатковим договором № 1 до кредитного договору з відкриття відновлювальної лінії від 18.07.2012 № 30/12-ВКЛ сторони 24.10.2012 внесли зміни до первісного договору, яким збільшено суму кредитування до 500 000,00 грн та виклали в зміненій редакції графік зменшення ліміту кредитної лінії.
20. Договором про внесення змін та доповнень від 24.10.2012, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Моргуном О. С. та зареєстрованим в реєстрі за № 1609, до договору іпотеки, посвідченого 18.07.2012 сторонами було погоджено зміни та доповнення, якими п. 1.1. договору іпотеки було викладено у зміненій редакції відносно суми кредиту - 500 000,00 грн.
21. 25.10.2016 ПАТ "ОКСІ БАНК" за вих. № 1060/536, № 1060/535, та № 1060/534 направляло позивачу ОСОБА_3 , третій особі ОСОБА_2 та позичальнику ФОП Фенцику В.Є. вимоги про усунення порушення, а саме погашення суми заборгованості у розмірі 893 015,38 грн, яка виникла станом на 20.10. 2016.
22. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 27.10.2018 Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_1 .
23. Позивач до позовної заяви на підтвердження своїх вимог долучила копію квитанції про сплату 28.09.2020 на рахунок АТ "ОКСІ БАНК", ФОП Фенцик І.Є., у рахунок погашення кредиту 15 000 грн, а також два дубліката чеків із датами оплати від 28.10.2020 та 30.11. 2020 у розмірі по 15 000 грн.
24. З доданих представником відповідача доказів: копії договору про надання послуг з факторингу від 03.12.2020 № 03122020-АК/01, копії додаткового договору від 15.12.2020 до договору про надання послуг з факторингу від 03.12.2020 № 03122020-АК/01, договору про відступлення прав за договором іпотеки б/н від 18.07.2012, копії акта прийому-передачі у якості додатку № 1 до вищевказаного договору про відступлення прав, копії акта приймання-передачі документів від 05.02.2021 до договору про надання послуг з факторингу від 03.12.2020 №03122020-АК/01, встановлено, що АТ "ОКСІ БАНК" відступив (передав) ТОВ "АМПІР-КАПІТАЛ" право вимоги, зокрема, за кредитним договором з відкриттям кредитної відновлювальної лінії від 18.07.2012 № 30/12-ВКЛ.
25. Представник банку надав виписку по особовим рахункам позичальника з 18.07.2012 по 07.10.2013 та розрахунок боргу за кредитним договором.
26. Згідно розрахунку боргу за кредитним договором, станом на 03.12.2020 у відповідача існує заборгованість у розмірі 457 429,28 грн.

Позиція Верховного Суду
27. Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
28. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
29. Водночас, Верховний Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині 3 ст. 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
30. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
31. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.
32. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України (тут і далі, в редакції, чинній на момент укладення договору) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
33. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
34. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
35. Положеннями ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
36. Згідно з частинами 1,2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
37. Судами встановлено, що ПАТ "ОКСІ БАНК" та ФОП Фенцик І.Є. уклали кредитний договір, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 від 24.10.2012 сторонами кредитного договору, сума кредиту склала 500 000,00 грн.
38. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
39. За умовами частини 3 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
40. Судами встановлено, що станом на 03.12.2020 у відповідача існує заборгованість у розмірі 457 429,28 грн.
41. Згідно зі статтею 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
42. Метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно.
43. Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом - Законом України "Про іпотеку".
44. Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
45. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
46. Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто в разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом з боржником і треті особи.
47. Відтак за своєю природою іпотека сама по собі або разом з іншими забезпечувальними заходами покликана забезпечити виконання зобов`язань боржником у повному обсязі, а тому кредитор вправі та зобов`язаний здійснювати свої правомочності таким чином, щоб таке забезпечення було справедливим та здійснювалось з урахуванням інтересів обох сторін кредитного договору, не допускаючи створення заборгованості, що штучно перевищує забезпечувальні заходи.
48. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
49. Статтею 17 Закону України "Про іпотеку» визначено виключний перелік підстав припинення іпотеки, згідно з якими, зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Аналогічні приписи містить частини перша статті 593 ЦК України.
50. Судами встановлено, що позивачем не доведено погашення усієї суми заборгованості за кредитом та штрафними санкціями за несвоєчасне погашення кредитних платежів, тоді як іпотекою забезпечувалось виконання зобов`язань за договором кредиту у повному обсязі, з урахуванням всіх платежів.
51. З урахуванням встановленого суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав для припинення іпотеки та задоволення позову.
52.  У касаційній скарзі скаржник, посилаючись п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначає, що суди приймаючи рішення про відмову у позові не врахували правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2019 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 01.02.2023 у справі № 910/9872/21. 
53. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо наявності підстав, згідно п. 1 ч. 2 статті 287 ГПК України, для касаційного оскарження судових рішень, необхідно зазначити, що обов`язковою умовою у цьому разі є неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
54. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
55. Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовний критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
56. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі №191/4364/21, постанов Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №753/11009/19, від 27.07.2021 у справі №585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.
57. До того ж, касаційний суд вказує, що неврахування правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суди попередніх інстанцій, посилаючись на норму права, застосували її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачили тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, яка є подібною до справи, що розглядається Судом.
58. Не можна посилатись на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення. Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичні обставини у справі, що формуються, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.
59. Проаналізувавши доводи касаційної скарги Верховний Суд вважає, що такі доводи є безпідставними, з огляду на наступне.
60. Як вбачається з судових рішень у справі № 444/9519/12 предметом спору у справі є вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Суд апеляційної інстанції встановив факт пропуску позивачем строку позовної давності, та відмовив у позові. Касаційний суд погодився з висновками апеляційного суду, водночас уточнив що після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.
61. Як вбачається з судових рішень у справі № 310/11534/13-ц предметом спору за первісним позовом були вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором за зустрічним позовом були вимоги про визнання договору поруки припиненим. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд задовольнив первісний позов про стягнення заборгованості та зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим. Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції керувався тим, що договір поруки був укладений 12 березня 2008 року, строк дії договору поруки та основного зобов`язання не вказаний, протягом року кредитор не пред`явив позову до поручителя, отже, порука припинилася 13 березня 2009 року. Крім того, реалізувавши право на дострокове повернення кредиту та звернувшись із позовом до суду, яким 27 серпня 2010 року було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення основного зобов`язання, кредитор повинен був відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України протягом шести місяців звернутися до суду з вимогами до поручителя, проте цього не зробив. 
Суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішення у справі та передаючи справу на новий розгляд вказав на те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
62. Щодо справи № 910/9872/21предметом спору були вимоги про визнання договорів іпотеки припиненими та припинення обтяжень на нерухоме майно. Рішеннями судів у задоволенні позову відмовлено. Касаційний суд скасовуючи судові рішення та приймаючи нове рішення вказав, що судами застосовано концепцію негативного доказу та не враховано стандарт вірогідності доказів, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивачем в обґрунтування факту припинення зобов`язань за кредитним договором № 02/271/08 від 25.01.2008 у зв`язку з повним виконанням зазначеного договору було подано до суду наступні документи: копії платіжних доручень за період з 14.05.2014 по 13.05.2015 з призначенням платежу "погашення кредиту згідно кредитного договору № 02/271/0888 від 25.01.2008" на загальну суму 640 443,35 грн; - лист вих. № 4268 від 03.12.2018 Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію AT "Брокбізнесбанк", у якому зазначено, що заборгованість по тілу кредиту, процентам, пені/неустойці за користування кредитом та процентами, 3% річних за прострочення сплати по кредиту та процентам, за кредитним договором № 02/271/08 від 25.01.2008 року - відсутня; - лист Фонду № 27-10832/20 від 21.08.2020 у якому зазначено, що Фонд не здійснював продаж права вимоги AT "Брокбізнесбанк" за кредитним договором від 25.01.2008 № 02/271/08, оскільки зобов`язання за вказаним договором ПАТ "ГОРИНЬ" виконані в повному обсязі; лист Національного Банку України у листі 21.08.2020, у якому зазначено, що в описах архівних справ ПАТ "Брокбізнесбанк" відсутня інформація щодо правонаступника за кредитним договором № 02/271/08 від 25.01.2008, іпотечним договором від 25.01.2008 та іпотечним договором від 18.08.2010, укладеними між ПАТ "ГОРИНЬ" та ПАТ "Брокбізнесбанк".
Отже, надані позивачем та оцінені судами попередніх інстанцій докази дають підстави для висновку про відсутність у позивача заборгованості за кредитними договорами №02/271/08 від 25.01.2008 та № 02/089/04 від 03.03.2005, що у свою чергу надає підстави стверджувати про припинення основного зобов`язання та, як наслідок, припинення іпотеки.
63. В даному випадку, судами встановлено, що позивачем не надано суду належних доказів виконання зобов`язань за кредитним договором та інших нарахувань, з матеріалів справи вбачається, що позичальник не здійснював погашення заборгованості згідно графіку. До того ж, заборгованість за кредитним договором, виникла до пред`явлення банком вимоги про звернення стягнення на майно у справі № 447/1874/20, вказана справа розглядається остаточне судове рішення не прийнято.
64. Отже, проаналізувавши судові рішення у справах № 444/9519/12, № 310/11534/13-ц, № 910/9872/21 на неврахування яких вказує скаржник у касаційній скарзі, Суд зазначає, що правові висновки у вказаних справах, викладено за інших обставин справи встановлених судами, що відповідно вплинуло на правозастосування. А тому, неврахування судами правових висновків, викладених у справах № 444/9519/12, № 310/11534/13-ц, № 910/9872/21 не можуть бути підставами для скасування судових рішень у справі, що розглядається Судом.
65. Також скаржник, посилаючись на п. 4 частини 2 ст. 287 ГПК України, вказує, що суди не дослідили належним чином зібрані у справі докази.
66. Відповідно до частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
67. За змістом пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
68. Проте, як уже зазначалося, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України, у цьому випадку, не отримав підтвердження, після відкриття касаційного провадження, у зв`язку з чим, такі доводи як неналежне дослідження зібраних у справі доказів відхиляються судом касаційної інстанції. При цьому, доводи касаційної скарги наведені в обґрунтування підстави касаційного оскарження передбаченої п. 4 частини 2 ст. 287 ГПК України також зводяться до незгоди скаржника із наданою судами оцінкою доказам у справі та переоцінкою обставин справи, що суперечить положенням ст. 300 ГПК України.
69. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що підстави касаційного оскарження передбачені положеннями п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України не підтвердилися, отже, касаційна скарга є необґрунтованою, а тому, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду необхідно залишити без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
70. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
71. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
72. Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятих у справі судових рішень.
73. За таких обставин, доводи касаційної скарги, не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим касаційна скарга щодо оскарження рішення місцевого суду і постанови суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 

Судові витрати
74. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.10.2025 та рішення Господарського суду Львівської області від 04.03.2025 у справі №447/2883/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О. О. Мамалуй