ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
14 квітня 2026 року м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 664/3638/21
Номер провадження: 22-ц/819/491/26
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Склярської І.В. ,
суддів: Воронцової Л.П., Майданіка В.В.
секретар Андреєва В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє від імені ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2026 року (під головуванням судді Кузьміної О.І.), у справі за заявою адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє від імені ОСОБА_1 про стягнення понесених судових витрат по справі за заявою адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 11 січня 2021 року виданого Цюрупинським районним судом Херсонської області за заявою Комунального підприємства «Олешківський Водоканал» про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання,
встановив:
1.Описова частина
Короткий зміст заяви
12 лютого 2026 року адвокат Крижановський Микола Михайловича, який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про стягнення понесених судових витрат, в якій просив:
- стягнути з Комунального підприємства «Олешківський водоканал» на користь ОСОБА_1 фактично понесені нею судові витрати, пов`язані із розглядом справи № 664/3638/21 в сумі 5166,40 грн., з яких 166,40 грн. судовий збір та 5000,00 грн. - витрати на правничу допомогу адвоката.
На обґрунтування вимог заяви вказав, що судові витрати, які підлягають стягненню, пов`язані з розглядом його заяви про скасування судового наказу. Зазначив, що у відповідності з вимогами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. 
На виконання вимог частини першої статті 134 ЦПК України у заяві про скасування судового наказу було зазначено, що попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідачка очікує понести в зв`язку із розглядом справи складає 5166,40 грн., з яких 166,40 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката. 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи , встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Адвокат Крижановський Микола Михайловича, який діє від імені ОСОБА_1 послався на те, що квитанцію про сплату судового збору було надано суду одночасно із заявою про скасування судового наказу. Крім того адвокат надав копію рахунку від 06.02.2026 року № 2026/03/02 на суму 5175,40 грн., з яких 5000,00 грн. є витратами на правничу допомогу адвоката у справі № 664/3638/21, а 175,40 грн. - компенсація витрат на судовий збір та комісію банку. На підтвердження фактичного понесення цих витрат ОСОБА_1 надано платіжну інструкцію АТ КБ "Приватбанк" від 06.02.2026 року № @2PL645701 на суму 5175,40 грн.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2026 року в задоволенні заяви адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення понесених судових витрат по справі за заявою адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 11 січня 2021 року виданий Цюрупинським районним судом Херсонської області за заявою Комунального підприємства «Олешківський Водоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання - відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі адвокат Крижановський М. М., який діє від імені ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити, стягнути з Комунального підприємства «Олешківський водоканал» на користь ОСОБА_1 фактично понесені нею судові витрати, пов`язані із розглядом справи № 664/3638/21 в сумі 5166,40 грн., з яких 166,40 грн. судовий збір та 5000,00 грн. - витрати на правничу допомогу адвоката.
Аргументи учасників справи
(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги особа, яка її подала зазначила наступне.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2026 року заяву адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 11 січня 2021 року, виданого Цюрупинським районним судом Херсонської області за заявою Комунального підприємства «Олешківський Водоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання задоволено; поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про скасування судового наказу; судовий наказ від 11 січня 2021 року, виданого Цюрупинським районним судом Херсонської області за заявою Комунального підприємства «Олешківський Водоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання - скасовано. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення судових витрат, суд дійшов помилкового висновку, що у наказному провадженні судові витрати не підлягають розподілу. Апелянт також зазначає, що ключова помилка суду - ігнорування процесуального розгляду; суд фактично визнав, що оскільки спір по суті не вирішувався , то судові витрати не відшкодовуються.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення.
Визначальним в цивільному судочинстві за ст. 10 ЦПК України є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому, при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права. 
У відповідності з вимогами статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. 
У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
У відповідності з вимогами п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються, зокрема: 6) сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника. Отже, стягнення судових витрат у наказному провадженні безпосередньо передбачене п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України. 
Статтею 133 ЦПК України визначено, що: «1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 2. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу…» 
Частиною третьої статті 141 ЦПК України визначено, що: «3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися».
Отже, у відповідності з вимогами ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якою визначено принцип верховенства права, суд повинен застосувати аналогію закону, тобто розподілити судові витрати сторін у наказному провадженні за аналогією їх розподілу у позовному провадженні. 
У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», зокрема зазначено: «Якщо заявник звільнений від сплати судових витрат відповідно до вимог закону або за ухвалою суду, то такі витрати стягуються з боржника в дохід держави, у цьому випадку окремий примірник судового наказу після набрання ним чинності надсилається судом до виконання до місцевих органів державної податкової служби (частина третя статті 368 ЦПК)». Отже, позицією Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 23.12.2011 року № 14 також підтверджується, що судові витрати в наказному провадженні підлягають стягненню зі сторони, яка програла в судовому процесі. 
Скасування судового наказу - це ухвалення рішення на користь боржника. 
У даній справі:- наказ скасований;- вимоги стягувача не реалізовані;- боржник був змушений захищатися, при цьому поніс витрати на сплату судового збору та на оплату правничої допомоги адвоката;- витрати документально підтверджені. Отже, саме боржник досяг процесуального успіху.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23 рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. 
Отже, до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. 
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст. 3, ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу. 
Велика Палата Верховного Суду послідовно виходить із того, що інститут судових витрат спрямований на забезпечення справедливого балансу між сторонами та недопущення покладення тягаря судового захисту на особу, яка вимушено звернулась до суду. Зокрема, у постанові Великої Палати ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що: «в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 19 червня 2015 року у справі № 17/135/15-а, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року у справі № 654/2765/15-ц; від 26 квітня 2017 року у справі № 335/6590/15-ц, суди виходили з того, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів тощо). Підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат є відсутність їх документального підтвердження».
Велика Палата Верховного Суду у п. 164 постанови від 05.06.2024 року у справі № 910/14524/22 виснувала, що одним із принципів судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, зокрема, у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Суд першої інстанції ці підходи не врахував. 
Крім того, відмова у компенсації витрат у випадку повного скасування судового наказу створює так званий «chilling effect» (охолоджувальний ефект) для боржників. Такий підхід означає, що:- особа змушена нести витрати на сплату судового збору та на правничу допомогу адвоката;- навіть після перемоги у процесуальному питанні витрати не відшкодовуються;- це стримує боржників від ефективного захисту своїх прав. 
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що процесуальні механізми не повинні створювати перешкод для доступу до правосуддя та ефективного захисту прав. 
Формальний підхід суду першої інстанції фактично:- перекладає фінансовий тягар захисту на боржника;- порушує принцип рівності сторін;- суперечить завданню цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України). 
В силу специфіки здійснення судочинства у наказному провадженні відсутня судова практика Верховного Суду щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у наказному провадженні. Проте правозастосовча практика компенсації таких судових витрат підтверджується практикою судів інших інстанцій, зокрема у справах № 754/6865/22, № 921/96/23, № 914/75/23, № 914/73/23, № 914/962/23, № 914/961/23, № 914/1009/23, № 127/30298/24 та інших.
Позиція інших учасників справи.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
2. Мотивувальна частина
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши суддю-доповідача, особу, яка подала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду, приходить до наступного.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів справи вбачається наступне:
06.12.2021 року Цюрупинським районним судом Херсонської області був виданий судовий наказ яким наказано: Стягнути солідарно з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь стягувача Комунального підприємства «Олешківський Водоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з березня 2018 року по 01 листопада 2021 року в розмірі 3 742,20 грн. (три тисячі сімсот сорок дві грн. 20 коп.). Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Олешківський Водоканал» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 227.00 грн., по 113,50 грн (сто тринадцять грн. 50 коп.) з кожного. Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядав обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
10.02.2026 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області заяву адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 11 січня 2021 року, виданого Цюрупинським районним судом Херсонської області за заявою Комунального підприємства «Олешківський Водоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання- задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про скасування судового наказу. Судовий наказ від 11 січня 2021 року, виданий Цюрупинським районним судом Херсонської області за заявою Комунального підприємства «Олешківський Водоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання - скасовано. Роз`яснено стягувачу його право звернутися до суду із вказаними у заяві про видачу судового наказу вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.
12.02.2026 року адвокат Крижановський М. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про стягнення з Комунального підприємства «Олешківський водоканал» на користь ОСОБА_1 фактично понесених нею судових витрат, пов`язаних із розглядом справи № 664/3638/21 про скасування судового наказу від 11 січня 2021 року виданого Цюрупинським районним судом Херсонської області , а саме в сумі 5166,40 грн., з яких 166,40 грн. судовий збір та 5000,00 грн. - витрати на правничу допомогу адвоката.
13.02.2026 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області у задоволенні заяви адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про стягнення понесених судових витрат по справі за заявою адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 11 січня 2021 року виданого Цюрупинським районним судом Херсонської області за заявою Комунального підприємства «Олешківський Водоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання - відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви адвоката про стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив з такого. 
Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До заяв про скасування судового наказу та до заяви про стягнення понесених судових витрат додано доказ сплати судового збору у розмірі 166,40 грн. та докази оплати послуг адвоката у сумі 5000,00 грн., що підтверджується копіями виписок з АТ КБ «Приватбанк», рахунок №2026/03/02 від 06.02.2026р., ордером на надання правничої правової допомоги.
За змістом положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Суд звернув увагу на той факт, що відповідно до частини першої ст. 42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.
У цій справі за заявою заявника видавався судовий наказ та за заявою боржника скасовувався судовий наказ.
У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч.2 ст.42 ЦПК України).
Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.
Суд виснував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.
Наведені норми матеріального та процесуального права надають підстави для висновку, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.
Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України заявник позбавлений можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу.
З огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника, тому суд першої інстанції наведену обставину також вважав підставою для відмови у задоволені заяви.
За приписами ч.2 ст.164 ЦПК України, суд першої інстанції виснував, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження та звернув увагу, що скасуванням судового наказу спір по суті не вирішується, тому підстав для стягнення судового збору на користь заявника та інших витрат не має.

Наведені висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають нормам матеріального та процесуального права виходячи з такого.
Відповідно до вимог п.1 ч.5 ст. 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.
Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання заяви про скасування судового наказу становить 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже чинним законодавством імперативно передбачено, що за подання заяви про скасування судового наказу сплачується судовий збір.
Крім того, згідно з ч.2 ст.64 ЦПК України, в разі скасування судового наказу, внесена сума судового збору стягувачу не повертається, так як при пред`явленні стягувачем позову, ця сума зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Одночасно питання з повернення боржнику судового збору, внесеного ним за подачу заяви про скасування судового наказу, у випадку пред`явлення чи не пред`явлення стягувачем відповідного позову, цією нормою процесуального права окремо не вирішено.
Відповідно до ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Відтак вимоги, що пов`язуються з розподілом судових витрат, понесених боржником у випадку задоволення його заяви про скасування судового наказу, вирішується у відповідності до ст.ст.133, 141 ЦПК України. Зазначені норми процесуального права мають загальний характер, і тому підлягають застосуванню в порядку цивільного судочинства, яке здійснюється за правилами передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного, позовного (загального або спрощеного), та окремого провадження (ч. 2 ст.19 ЦПК України), у випадку відсутності особливостей розподілу витрат, що визначаються окремо у цих провадженнях, та у разі прийняття остаточного рішення у справі.
Так, за змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, квитанцій, рахунків тощо).
Відповідно до положень ч.2 ст.42 ЦПК України та ч.9 ст.10 ЦПК України, сторонами, які понесли судові витрати по сплаті судового збору у справах наказного провадження є заявник та боржник.
При цьому витрати, які поніс стягувач за подачу заяви про видачу судового наказу врегульовано спеціальною нормою процесуального права, а витрати, які поніс боржник при подачі заяви про скасування судового наказу, спеціальними нормами не врегульовано, а отже до цих витрат, можуть бути застосовані загальні норми процесуального права, якою є ст.141 ЦПК України.
Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.1 ст.2 ЦПК України).
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.1, п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 20024 року № 15-рп/2004).
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність (див. постанову Верховного Суду від 05 грудня 2024 року у справі № 509/2156/19 (провадження № 61-3361св24)).
У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За наведених обставин наявна очевидна прогалина у процесуальному регулюванні. Закон прямо зобов`язує боржника сплатити судовий збір за подання заяви про скасування судового наказу (п.1 ч.5 ст.170 ЦПК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»), однак не передбачає жодного спеціального механізму його компенсації у разі задоволення такої заяви. Водночас ч.2 ст.164 ЦПК України врегульовує лише питання зарахування судового збору, сплаченого стягувачем, але не вирішує питання щодо витрат боржника.
Така ситуація суперечить загальним засадам цивільного судочинства, закріпленим у ч.1, п.п.1, 12 ч.3 ст.2 ЦПК України, зокрема принципам верховенства права та відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Адже у разі скасування судового наказу процесуальний результат досягається на користь боржника, проте понесені ним обов`язкові витрати залишаються неповерненими, що призводить до несправедливого та нерозумного результату.
З огляду на положення ч.8 ст.6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору здійснюється відповідно до процесуального законодавства. Відтак за відсутності спеціальної норми підлягають застосуванню загальні положення ст.ст.133, 141 ЦПК України, які мають універсальний характер і поширюються на всі види цивільного провадження (ч.2 ст.19 ЦПК України), якщо інше прямо не встановлено законом.
Ігнорування цих норм фактично позбавляє боржника ефективного процесуального захисту у частині компенсації понесених витрат по сплаті судового збору , що не узгоджується із завданням цивільного судочинства, визначеним ч.1 ст.2 ЦПК України, та вимогами ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості судового рішення.
Матеріали справи містять платіжний документ про сплату судового збору за подання заяви про скасування судового наказу (а.с.7).
За наведених обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення судового збору за подання заяви про скасування судового наказу.
За змістом положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зменшення розміру витрат на правову допомогу врегульовано нормами ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України лише за участю іншої сторони.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як справа, в якій прийнято оскаржувану ухвалу, розглянута в порядку наказного провадження.
У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч.2 ст.42 ЦПК України).
Порядок розгляду справ наказного провадження визначений статтями 167,171ЦПК України.
Судовий наказ, як і ухвала про скасування судового наказу, є особливою формою судового рішення при ухваленні якого не застосовуються такі принципи цивільного судочинства як гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, змагальність сторін , пропорційність.
Крім того, відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Проте, враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів у тому числі ст.167,171 ЦПК, у стягувача відсутня можливість доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить приписам частини першої статті 12ЦПК України.
Відтак при розгляді заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу в межах наказного провадження буде порушено принцип змагальності.
Крім того, у відповідності до ст.170, 171 ЦПК України, стягувач не матиме змоги заперечити щодо нарахування витрат на правову допомогу, довести недотримання боржником вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України, не співмірність витрат на правову допомогу.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає доведенню, а інша сторона вправі його заперечувати, надаючи аргументи для цього, тобто при вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу діє принцип змагальності (додаткова постанова ВП ВС від 13.02.2024 у справі № 910/12155/22, постанова КГС ВС від 31.01.2024 у справі № 916/192/22, постанова ВП ВС від 05.07.2023 у справі №911/3312/21, постанова ВП ВС від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 та ін.).
Відтак, з огляду на суть розгляду заяви про скасування судового наказу у наказному провадженні, в якому учасники справи не повідомляються про розгляд, не викликаються в судове засідання, в ході якого відсутня змагальність сторін, - стягнення з стягувача на користь боржника витрат на правничу допомогу, розмір яких визначається в довільному розмірі між замовником таких послуг та адвокатом, - суперечить самій суті наказного провадження, є неможливим. 
Таким чином, виходячи із вищевикладеного, процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не може бути задоволена.
Доводи адвоката Крижановського М.М. про наявність у заявника права висловити свою позицію щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу не ґрунтуються на нормах процесуального закону щодо наказного провадження, а посилання на те, що боржниця не є споживачем комунальних послуг, а тому заявник не буде звертатися з позовом, що унеможливить вирішення питання витрат на правову допомогу, є обставинами, які у наказному провадженні не встановлюються.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 2 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині відмови у стягненні судового збору за подання заяви про скасування судового наказу постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з Комунального підприємства «Олешківський Водоканал» на користь ОСОБА_1  витрат по сплаті судового збору за подання заяви про скасування судового наказу в сумі 166 грн.40 коп..
В іншій частині ця ж ухвала суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а тому викладені доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування ухвали суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу за вищенаведених обставин колегією суддів відхиляються.
Керуючись статтями 367,369, 374, 375, 376, 382 ЦПК України апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2026 року в частині відмови у стягненні витрат по сплаті судового збору скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути зКомунального підприємства «Олешківський Водоканал» на користь ОСОБА_1  витрати по сплаті судового збору за подання заяви про скасування судового наказу в сумі 166 грн.40 коп.
Цю ж ухвалу суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 14 квітня 2026 року.

Головуючий І.В. Склярська
Судді Л.П. Воронцова 
В.В. Майданік