ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/954/25  Номер провадження 22-ц/814/1122/26	Головуючий у 1-й інстанції Прасол Я. В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»
на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2025 року, ухваленого в селищі Велика Багачка під головуванням судді Прасол Я. В.
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
28.08.2025 позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду з даною позовною заявою.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 18.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 3421825, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в сумі 7000 грн. строком на 30 днів з 18.03.2021, з терміном повернення і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 17.04.2021.
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. ОСОБА_1 свої зобов`язання перед позикодавцем не виконав. У зв`язку порушенням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 34 580 грн.
02.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та позивачем було укладено Договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ. Відповідно до умов даного Договору та у відповідності до статті 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021, сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 34 580 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7000 грн; прострочена заборгованість за сумою процентів - 26 250 грн; прострочена заборгованість за комісією 1 330 грн.
Позивачем направлено відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості, надано термін для добровільного погашення заборгованості. У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не погашає кредитну заборгованість, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 34 580 грн.
Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 3421825 від 18.03.2021 в загальному розмірі 13 580 грн, з яких: 7 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 250 грн - заборгованість за процентами; 1 330 грн - заборгованість за комісією.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у розмірі 951,28 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 141,60 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів пролонгації договору, а тому позивач має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами у межах строку кредитування відповідно до умов договору.
Не погодившись з вказаним рішенням ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 34 580 грн та 2 422,40 грн судового збору.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що процесуальним обов`язком суду є дослідження належним чином поданого стороною доказу, зокрема, розрахунку заборгованості, оцінити його з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю або частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок.
Вказує, що при укладенні договору сторони погодили строк кредитування 30 днів - до 17.04.2021, встановили суму процентів за користування кредитними коштами в розмірі 5 250 грн та стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5.00 процентів від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Зазначає, що ОСОБА_1 продовжив користуватись кредитними коштами після 17.04.2021, а тому до нього було застосовано пролонгацію на стандартних базових умовах зазначених у договорі, а тому строк кредитування було продовжено на 60 днів.
Наголошує, що проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених витрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
Також звертає увагу на те, що дії позивача є правомірними, оскільки мають на меті стягнути з відповідача лише тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою процентів за кредитом та прострочену заборгованість за комісією.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що 18.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1  укладено договір про споживчий кредит № 3421825, згідно умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 7 000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Згідно з пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору кредит надано строком на 30 днів з 18.03.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 17.04.2021.
При цьому підпунктами 1.5.1, 1.5.2 пункту 1.5, пунктом 1.6 договору визначено, що комісія за надання кредиту складає 1 330 грн, яка нараховується за ставкою 19 процентів від суми кредиту одноразово, а проценти за користування кредитом - 5 250 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 процентів від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 процентів від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 
За змістом підпункту 2.3.1.2 пункту 2.3 договору позичальник може збільшити строк кредитування шляхом пролонгації на стандартних (базових) умовах. Таке збільшення (продовження) строку кредитування на один день відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. 
Згідно підпунктів 2.2.2, 2.2.3 пункту 2.2 договору нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. 
Якщо після настання дати, встановленої пунктом 1.4 договору, позичальник продовжуватиме користуватися кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватися протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. 
Вказаний договір укладено у формі електронного документу з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статей 627, 628, 638, 639, 640, 1055, 207 ЦК України, статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Згідно довідки про ідентифікацію договір був підписаний ОСОБА_1 18.03.2021 о 12:43 із застосування ідентифікатора L99078.
ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 7 000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 41831185 від 18.03.2021.
Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит (додаток № 1 до договору) платіж з повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем 17.04.2021 на загальну суму 13 580 грн, із них сума кредиту 7 000 грн, комісія за надання кредиту - 1 330 грн, проценти - 5 250 грн.
02.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги відносно боржників, у тому числі відносно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 3421825 від 18.03.2021, що також підтверджується копією акту прийому-передачі реєстру боржників, копією платіжної інструкції № 33394 від 02.07.2021 та копією Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021.
Згідно Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 34 580 грн, із яких 7 000 - залишок по тілу кредиту, 26 250 грн - залишок за процентами по кредиту, 1 330 грн - залишок по комісії.
Таким чином, позивач набув право вимоги до відповідача в порядку правонаступництва прав кредитора за спірним кредитним договором, недійсність якого в установленому порядку не встановлена.  
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18)). 
За загальними правилами, передбаченими статтями 526-530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та в установлений строк (термін). 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До правовідносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Право кредитодавця на одержання процентів за кредитом, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором, та відповідно обов`язок боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами передбачено також частиною першою статті 1048, статтею 1056-1, статтею 536 ЦК України. 
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Основними засадами (принципами) цивільно судочинства є, зокрема, диспозитивність та змагальність сторін. 
Згідно частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частини третьої статті 13, частини четвертої статті 12 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій. 
У справі, що переглядається апеляційним судом, відповідач не довів суду факт повернення кредитних коштів на умовах та у строки, встановлені договором, відтак висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та відповідають зазначеним нормам матеріального і процесуального права.
Разом з тим, частково відмовляючи у стягненні процентів за кредитом, суд не дав належної правової оцінки умовам укладеного між сторонами кредитного договору № 3421825 від 18.03.2021, зокрема, підпункту 2.3.1.2 пункту 2.3 щодо порядку продовження строку кредитування у разі користування позичальником кредитними коштами після спливу терміну (дати) повернення кредиту, що призвело до помилкового вирішення справи в цій частині.
Враховуючи досягнення між кредитором та позичальником з дотриманням обов`язкової письмової форми згоди щодо продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах внаслідок поведінки самого позичальника, який продовжує користуватись кредитним коштами, не повертаючи їх ще протягом погодженого сторонами строку - 60 днів, позивач має право на одержання від відповідача процентів від суми кредиту у розмірі, встановленому договором, протягом усього строку кредитування з урахуванням такої пролонгації, що загалом становить 90 календарних днів. 
Згідно правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. 
За умовами спірного кредитного договору № 3421825 сторони визначили термін (дату) повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 17.04.2021.
Подальше правомірне користування позичальником кредитними коштами визначалось порядком пролонгації кредиту, встановленим пунктом 2.3 договору, якими визначається волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту.
Оскільки в межах заявлених позовних вимог строк правомірного користування відповідачем кредитними коштами становив загалом 90 календарних днів від дати укладення договору 18.03.2021, що відповідає розрахунку заборгованості по процентам, наданого позивачем за період з 19.03.2021 по 16.06.2021 на суму 26 250 грн.
Таким чином, проценти за кредитним договором № 3421825 від 18.03.2021 за період користування відповідачем кредитними коштами з 18.04.2021 по 16.06.2021 у сумі 21 000 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно вимог статей 536, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та умов укладеного між сторонами кредитного договору, тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні цих процентів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ТОВ «ФК» Кредит-Капітал».
За правилами частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які у разі задоволення позову покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити.
Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 21 000 грн процентів за кредитним договором № 3421825 від 18.03.2021 за період з 18.04.2021 по 16.06.2021.
Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 2 422,40 грн - за подання позовної заяви та 3 633,60 грн - за подання апеляційної скарги, а всього 6 056 грн.
В іншій частині рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя  С. Б. Бутенко

Судді     Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна