ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2026 року	Львів	Справа № 260/6034/25 пров. № А/857/47117/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року, головуючий суддя – Гаврилко С.Є., ухвалене у м. Ужгород, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Екосвіт» до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ТзОВ «Нью Екосвіт» звернулося в суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 01 травня 2025 року № ПШ 044369; 3.
В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що оскаржена постанова є протиправною, оскільки в силу Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за порушення законодавства у цій сфері застосовується саме до автомобільних перевізників. Однак, позивач вважає, що у спірних відносинах не мав статусу автомобільного перевізника та не надавав послуг з перевезення, транспортний засіб IVECO НОМЕР_1 , перевозив обертову тару (металеву, пластикову), яку позивач використовує у процесі своєї господарської діяльності.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано Постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області Державної служби України контролю з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 01 травня 2025 року № ПШ 044369.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в ТТН №26 вантажовідправником та автомобільним перевізником зазначені ТОВ «Нью Екосвіт» код ЄДРПОУ 38629116, завірена печаткою в графі «відпуск дозволив» В. Вудмаска, який, в свою чергу, є представником у даній справі, а по відомостям з ЄДР керівником ТзОВ «Нью Екосвіт». Копія товарно-транспортної накладної №26 від 26.03.2025 отримана в ході рейдової перевірки, оформлена відповідно до вимог оформлення, оскільки містить інформацію про всі істотні умови, тому відповідає критеріям доказовості визначених у статтях 72-76 Кодексу адміністративного судочинства. Відтак саме ТзОВ «Нью Екосвіт» є перевізником у даному випадку, тому несе відповідальність за порушення норм чинного законодавства.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26 березня 2025 року працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведена перевірка транспортного засобу IVECO д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_1 . Транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_2 .
За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 091852 від 26 березня 2025 року.
При перевірці водій ОСОБА_1 надав товарно транспортну накладну №26 від 26 березня 2025 року в якій автомобільним перевізником визначено ТОВ «Нью Екосвіт», водій ОСОБА_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 в якому власником транспортного засобу зазначена ОСОБА_2 , протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу UA-020 № 020841R від 02 травня 2023 року, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 01007-00569-25 від 17 березня 2025 року (місце перевірки – Закарпатська область, Перечинський район, м. Перечин, ПП «ГАНИЧ»).
Відповідно до вказаного акту, під час перевірки виявлено порушення статті 34 та статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: відсутня тахокарта режиму праці та відпочинку водія, відсутній бланк підтвердження діяльності за цей період.
Повідомленням № 33821/27/24-25 від 15 квітня 2025 року ТОВ «Нью Екосвіт» було викликано для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 01 травня 2025 року.
За результатами розгляду акту № 091852 від 26 березня 2025 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 044369 від 01 травня 2025 року, якою за порушення ТзОВ «Нью Екосвіт» статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та відповідно до статті 60 частини 1 абзацу 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн.
Вважаючи ухвалену постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є неналежним суб`єктом, який повинен нести відповідальність за порушення норм чинного законодавства.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).
У ч.12 ст.6 Закону № 2344-III закріплено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
В силу вимог ч.7 ст.6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.
Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно із ч.ч.1-2 ст.48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Приписами статті 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При цьому, стаття 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», надає визначення основних термінів, які вживаються у даному законі, зокрема: автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення перевезення вантажів вантажними автомобілями.
Тобто, дія закону поширюється на фізичних чи юридичних осіб автомобільних перевізників, які в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозять вантаж для власних потреб чи надають послугу перевезення.
Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568 (далі Правила №363), містять терміни та поняття, які вживаються в такому значенні:

Перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;
Договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;
Замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни;
Замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів;
Вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення; Вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 року в справі № 640/27759/21, аналізуючи законодавство, що врегульовують спірні правовідносини, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
У постанові від 22.02.2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2023 року у справі № 280/3520/22.
Як вбачається з матеріалів справи, при перевірці водій ОСОБА_1 надав товарно транспортну накладну №26 від 26 березня 2025 року в якій автомобільним перевізником визначено ТзОВ «Нью Екосвіт»
Виключна відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно - господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена у статті 60 Закону № 2344-ІІІ.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 цього Закону, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, Законом №2344-111 не розмежовується поняття надання послуг з перевезення вантажів та перевезення вантажів для власних потреб, відповідальність передбачена за здійснення будь-яких перевезення вантажів суб`єктами господарювання без документів, передбачених статтею 48 вказаного Закону.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем послуга з перевезення вантажів не надавалась, адже суб`єктом відповідальності є саме перевізник, незалежно від того чи зареєстрований він у встановленому законом порядку, як суб`єкт підприємницької діяльності з надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів
Відтак, судова колегія дійшла переконання про те, що посадова особа відповідача, приймаючи оспорювану постанову про застосування до адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн діяла законно та в межах наданих їй повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2025 року у справі №260/6034/25 – скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич