ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/341/26 
Провадження № 3/131/90/2026
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2026 р. м. Іллінці 
Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Марчук В.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
проживаючого по 
АДРЕСА_1 , військовослужбовця, 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП,
В С Т А Н О В И В: 
Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення, серії ЕПР1 №605348, складеного 03 березня 2026 року інспектором Відділення поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Бойко Ю.С., 03 березня 2026 року близько 16 год. 36хв. по вул.Івана Гонти (Щорса) в м.Іллінці Вінницького району Вінницької області, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи обмеженим в праві керування транспортним засобом (постанова ДВС від.28.11.2028року) чим порушив ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КУпАП. 
В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, клопотань про відкладення судового засідання не надходило, тому суд бере до уваги заяву ОСОБА_1 від 03.03.2026 року, в якій останній свою вину у вчиненні вказаного адмінправопорушення визнав повністю та вважає за можливе проводити судове засідання без його участі.
За вказаних обставин та, відповідно до вимог ст.268 КУпАП, що не передбачає обов`язкової участі особи при розгляді справ за ст.126 КУпАП, ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , на підставі матеріалів справи та наданих доказів, що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП. 
Дослідивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та вважаю, що провадження в справі підлягає закриттю з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. 
Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягається до відповідальності і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів.
Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого статтею 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
В статті 7 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП). 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. 
Згідно до ч.3 ст. 126 КУпАП, відповідальність за даною статтею настає за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується у формі умислу. Тобто, відповідальна особа, яка склала протокол повинна довести та надати докази, що водій був обізнаний про встановлене тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до п.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Стаття 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами надсилаються рекомендованим поштовим відправленням і боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобам направляється до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною 5 статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.
Частина 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що тимчасові обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано, зокрема у разі, якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Отже, суд перевіряючи наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, зобов`язаний перевірити: наявність постанови державного виконавця про обмеження його у праві керування ним транспортними засобами; факт обізнаності такої особи про наявність відносно нього постанови державного виконавця про його обмеження у праві керування ним транспортними засобами; наявність чи відсутність постанови про скасування заходів примусового виконання рішень.
Так, судом досліджено протокол про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №605348 від 03.03.2026 року, згідно якого 03 березня 2026 року близько 16 год. 36хв. по вул.Івана Гонти (Щорса) в м.Іллінці Вінницького району Вінницької області, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи обмеженим в праві керування транспортним засобом (постанова ДВС від.28.11.2028року) чим порушив ч.10 ст.15 Закону України «Про дорожній рух».
Відповідно до долученої до протоколу копії постанови державного виконавця Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Власюк Л.В. від 12.11.2018 року (ВП №56749158), відносно ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно судового наказу №2-н/675/20/2018 виданого 12.03.2018 року. За даною постановою, вона надсилається сторонам виконавчого провадження для відома, та направляється для виконання після закінчення строку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» для її оскарження.
Матеріали справи не містять доказів, з яких можливо встановити, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 , йому було відомо про наявність зазначеного вище обмеження, а відтак неможливо стверджувати, що він усвідомлював протиправний характер своїх дій та бажав настання будь-яких наслідків, що свідчить про відсутність у його діях вини у формі умислу.
В ході оформлення матеріалів адмінправопорушення ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції, що йому невідомо про наявність зазначеного вище обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Проданий факт йому повідомили працівники поліції. Вказане вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 , долучених до протоколу.
Крім того, матеріали справи не містять відеозапису, на якому було б зафіксовано вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, жодного свідка на підтвердження вчинення останнім адмінправопорушення не залучалось.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним та беззаперечним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, якщо відсутні інші належні і допустимі докази.
У матеріалах справи відсутні належні, достовірні та допустимі докази прямого умислу у діях ОСОБА_1 на керування транспортним засобом при наявності тимчасового обмеження такого права, про що водій був обізнаний, що свідчить про відсутність суб`єктивної сторони даного правопорушення.
За таких обставин, на переконання суду, залишився не доведеним факт вчинення ОСОБА_1 будь-яких дій, що містять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а відтак провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 33, 173-2, 247, 251, 268, 284 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області		  Валентина МАРЧУК